РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2019Справа № 910/15803/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Дтек Західенерго" (79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15; ідентифікаційний код 23269555)

до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 69 616, 93 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. - представник

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Дтек Західенерго" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська Залізниця", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі вартості втраченого вантажу за накладними № 49907041, № 49907041, № 51107209, № 51079663 та № 51128213 у розмірі 69 16, 93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 підготовче засідання відкладено на 23.01.2018.

21.12.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

22.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника, до якого був доданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.02.2019.

У судовому засіданні 20.02.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. В той час, 14.02.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника.

Разом з тим, суд вказує, що Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ідентифікаційним кодом 40075815 зареєстровано Акціонерне товариство "Українська залізниця"; організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 Господарського кодексу України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій, крім випадків, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 83 Цивільного кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи (ст. 84 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

У статті 108 Цивільного кодексу України зазначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця" постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Тип акціонерного товариства зазначається у статуті акціонерного товариства. Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство "Українська залізниця".

У судовому засіданні 20.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдинг" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Дтек Павлоградвугілля" (постачальник), правонаступником майна, прав та обов'язків якого є Приватне акціонерне товариство "Дтек Павлоградвугілля" було укладено договір поставки № 20/13-ПУ, зідповідно п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця кам'яне вугілля і вугільну продукцію в кількості, асортименті, за ціною і на умовах, погоджених сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Покупець на умовах, передбачених цим договором, зобов'язується прийняти вказане вугілля і сплатити його вартість.

Відповідно до п. 2.1. договору перелік виробників, вантажовідправників, вантажоодержувачів, станцій відправлення, станцій призначення, строк поставки, найменування, категорія якості, загальна орієнтовна кількість вугілля, що підлягає поставці, його асортимент, пайове співвідношення по марках, розмірах кусків, ціна 1 (однієї) тонни, приплати/знижки до базової ціни і вартості вугілля встановлюються сторонами в цьому договорі і специфікаціях до нього.

За умовами п. 3.1. договору № 20/13-ПУ від 20.05.2013 в редакції додаткової угоди від 30.11.201, цей договір укладається сторонами на поставку вугілля в 2013-2018 роках.

Сторонами було погоджено, що Приватне акціонерне товариство "Дтек Павлоградвугілля" зобов'язане поставити на адресу Дтек Ладижинська ТЕС на умовах "DDP - станція призначення" згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року, вугілля кам'яне (концентрат) марки Г(Г1) 0-100, Г(Г2) 0-100, ДГ 0-100 у кількості 137 500 т відповідно до специфікації № 823101 від 19.04.2018 та у кількості 155 500 т відповідно до специфікації № 824264 від 19.07.2018.

Умовами специфікації визначено перелік вантажовідправників вугільної продукції, в тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Селидівська" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" (Філія "ЗФ "Щербинівська" ТОВ "Донінтервугілля").

З метою переробки (збагачення) рядового вугілля (кам'яне марки ДГР (0-200), Г (Г1)Р (0-200) Г (Г2)Р (0-200) для отримання концентрату Публічним акціонерним товариством "Дтек Павлоградвугілля" було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "ПК "Збагачувач " договір від 01.07.2015 за № 010715/1п/р/161-ПУ- ПТП.

У відповідності до пп. 1.1.3 даного договору, в редакції додаткової угоди від 07.12.2016, виконавець (Товариство з обмеженою відповідальністю "ПК "Збагачувач") зобов'язується прийняти вугілля, переробити (збагатити) його на ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" та/або Філія "ЗФ "Щербинівська" ТОВ "Донінтервугілля" та передати (поставити) отриманий за результатами збагачення вугілля - концентрат замовнику (Приватному акціонерному товариству "Дтек Павлоградвугілля").

Згідно п. 3.4. договору, у відповідних специфікаціях сторони погоджують вантажоотримувачів концентрату у відповідному періоді поставки.

Так, у специфікаціях № 33 від 30.04.2018 в редакції додаткової угоди від 08.05.2018, № 36 від 31.07.2018 визначено вантажоодержувача - Дтек Ладижинську ТЕС.

Зі своєї сторони, ТОВ "Дтек Трейдинг" уклав із кінцевим споживачем вугільної продукції - ПАТ "Дтек Західенерго", правонаступником майна, прав та обов'язків якого є "Акціонерне товариство "Дтек Західенерго" договір поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що під час перевезення по залізниці на станціях Ладижин Одеської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу кам'яного вугілля у деяких вагонах, про що були складені комерційні акти № 409009/10 від 29.05.2018, № 409009/13 від 31.05.2018, № 409009/29 від 12.08.2018, № 409009/30 від 12.08.2018, № 409009/31 від 13.08.2018.

Так, позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки діями відповідача, який допустив незбереження перевезеного вантажу, Акціонерному товариству "Дтек Західенерго" були заподіяні збитки у вигляді вартості втраченого вантажу, а саме відсутності кам'яного вугілля у деяких вагонах, внаслідок й чого виникла необхідність звернення з позовом про стягнення завданих збитків в розмірі втраченого вантажу в сумі 69 616, 93 грн. з ПДВ.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи на те, що залізниця прийняла по залізничним накладним № 51128213, № 51107209, № 51079663, № 49890544 та № 49907041 вантаж масою та у стані в якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані. Відтак посилаючись на п. а) ст. 111 Статуту залізниць України, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу. У зв'язку з чим, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Так, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Положеннями частини п'ятої статті 307 Господарського Кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного Кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно приписів ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Як про це вказує позивач, та що у свою чергу встановлено судом, на виконання умов договору поставки № 1-1-2016/006, на адресу ВП "Бурштинська ТЕС" АТ "Дтек Західенерго " у травні 2018 року та липні 2018 року було направлено вантаж - вугілля кам'яне марки Г(Г1) 0-100, виробником якого є ПрАТ "Дтек Павлоградвугілля", а вантажовідправниками виступили ТОВ "Донінтервугілля" та ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", що підтверджується залізничними накладними за № 49890544, № 49907041, № 51107209, № 51079663 та № 51128213.

Так, згідно ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За даними наявних в матеріалах справи накладних підтверджується загальна маса нетто у кожному з вагонів, а саме: № 49890544 загальна маса нетто у вагоні № 53146379 складає 66 900 кг, № 49890544 загальна маса нетто у вагоні № 53503983 складає 66 750 кг, № 49907041 загальна маса нетто у вагоні № 56865504 складає 65 250 кг, № 49907041 загальна маса нетто у вагоні № 53420337 складає 65 100 кг, № 51107209 загальна маса нетто у вагоні № 56965171 складає 67 600 кг, № 51079663 загальна маса нетто у вагоні № 67922245 складає 67 700 кг, № 51128213 загальна маса нетто у вагоні № 56957988 складає 68 000 кг.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За приписами п. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та в ст. 113 Статуту залізниць України.

Відповідно до статті 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно статті 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Згідно зі ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", яка кореспондується з вимогами ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Так, як про це вказує позивач, та що у свою чергу не спростовано відповідачем, під час перевезення по залізниці на станціях Ладижин Одеської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача кам'яного вугілля у деяких вагонах, про що були складені комерційні акти № 409009/10 від 29.05.2018, № 409009/13 від 31.05.2018, № 409009/29 від 12.08.2018, № 409009/30 від 12.08.2018 та № 409009/31 від 13.08.2018.

Судом встановлено, що із наявних в матеріалах справи комерційних актів вбачається, наступне:

- № 409009/10 від 29.05.2018 недостача у вагоні № 53146379 складає 2 000 кг;

- № 409009/10 від 29.05.2018 недостача у вагоні № 53503983 складає 3 800 кг;

- № 409009/13 від 31.05.2018 недостача у вагоні № 56865504 складає 3 550 кг;

- № 409009/13 від 31.05.2018 недостача у вагоні № 53420337 складає 1 800 кг;

- № 409009/29 від 12.08.2018 недостача у вагоні № 56965171 складає 7 450 кг;

- № 409009/30 від 12.08.2018 недостача у вагоні № 67922245 складає 7 200 кг;

- № 409009/31 від 13.08.2018 недостача у вагоні № 56957988 складає 1 900 кг.

Суд вказує, що перелічені вище комерційні за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту недостачі маси вантажу у вагонах № 53146379, № 53503983, № 56865504, № 53420337, № 56965171, № 67922245 та № 56957988, які перевозились відповідно до залізничних накладних № 49890544, № 49907041, № 51107209, № 51079663 та № 51128213.

В той час, суд вказує, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини стосовно того, що залізниця прийняла по залізничним накладним № 51128213, № 51107209, № 51079663, № 49890544 та № 49907041 вантаж масою та у стані в якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані, не беруться судом до уваги, оскільки, такі доводи не підтверджені відповідними засобами доказування та відповідно спростовуються наданими позивачем доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо коксу, який зазначений в накладній як вологий.

Разом з тим, із наявних в матеріалах справи довідок вартості вугільної продукції вбачається, що:

- фактична вартість 1 тони вугілля кам'яного ДГ (0-100), що перевозилось у вагонах № 53146379 та № 53503983, складає 3 188, 35 грн. з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони вугілля кам'яного ДГ (0-100), що перевозилось у вагонах № 56865504 та № 53420337, складає 3 157, 78 грн. з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони вугілля кам'яного ДГ (0-100), що перевозилось у вагоні № 56965171, складає 2 885, 05 грн. з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони вугілля кам'яного ДГ (0-100), що перевозилось у вагоні № 67922245, складає 2 967, 98 грн. з урахуванням ПДВ;

- фактична вартість 1 тони вугілля кам'яного ДГ (0-100), що перевозилось у вагоні № 56957988, складає 3 036, 32 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/255 від 29.09.2008 згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України та статтями 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії додаткової накладної.

Відтак, позивачем здійснено розрахунок втраченого вантажу з урахуванням вищевказаної вартості, зокрема:

1) у вагоні № 53146379:

66 900 кг х 1% = 669 кг (об'єм норми природної втрати);

2 000 кг - 669 кг = 1 331 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної втрати);

1 331 кг : 1 000 кг = 1, 331 т

1,331 т х 3 188,35 грн. = 4 243,69 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля);

2) у вагоні № 53503983:

66 750 кг х 1% = 667,5 кг (об'єм норми природної втрати);

3 800 кг - 667,5 кг = 3 132,5 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної

втрати);

3 132,5 кг: 1 000 кг = 3, 1325 т

3, 1325 т х 3 188,35 грн. = 9 987, 51 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля);

3) у вагоні № 56865504:

65 250 кг х 1% = 652,5 кг (об'єм норми природної втрати);

3 550 кг - 652,5 кг = 2 897,5 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної

втрати);

2 897,5 кг : 1 000 кг = 2,8975 т

2,8975 т х 3 157,78 грн. = 9 149,67 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля);

4) у вагоні № 53420337:

65 100 кг х 1% = 651 кг (об'єм норми природної втрати);

1 800 кг - 651 кг = 1 149 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної втрати): 1 149 кг : 1 000 кг = 1, 149 т

1,149 т х 3 157,78 грн. = 3 628,29 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля);

5) у вагоні № 56965171:

67 600 кг х 1% = 676 кг (об'єм норми природної втрати);

7 450 кг - 676 кг = 6 774 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної втрати);

6 774 кг : 1 000 кг = 6,774 т

6,774 т х 2 885,05 грн. - 19 543,33 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля);

6) у вагоні № 67922245:

67 700 кг х 1% = 677 кг (об'єм норми природної втрати);

7 200 кг - 677 кг = 6 523 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної втрати):

6 523 кг : 1 000 кг = 6, 523 т

6, 523 т х 2 967,98 грн. = 19 360,13 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля).

7) у вагоні № 56957988:

68 000 кг х 1% = 680 кг (об'єм норми природної втрати);

1 900 кг - 680 кг = 1 220 кг (об'єм недостачі за вирахуванням норми природної втрати):

1 220 кг: 1 000 кг = 1,22 т

1,22 т х 3 036,32 грн. = 3 704,31 грн. з ПДВ (сума вартості недостачі вугілля).

За розрахунком позивача, загальна вартість недостачі вантажу у вагонах № 53146379, № 53503983 за накладною № 49890544; № 56865504, № 53420337 за накладною № 49907041; № 56965171 за накладною № 51107209; № 67922245 за накладною № 51079663; № 56957988 за накладною № 51128213 складає 69 616,93 грн. з ПДВ.

Статтею 131 Статуту залізниць України передбачено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Відповідно до положень статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі нестачі вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме, протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 53146379, № 53503983, № 56865504, № 53420337, № 56965171, № 67922245 та № 56957988, настання негативних наслідків такої поведінки (збитків) - недостача товару на загальну суму 69 616,93 грн. та відповідно причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Так, перевіривши правильність здійсненого позивачем нарахування завданих збитків (вартості недостачі вантажу у вагонах № 53146379, № 53503983, № 56865504, № 53420337, № 56965171, № 67922245 та № 56957988) судом встановлено, що останній нараховано згідно норм чинного законодавства та відповідно є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, оскільки при перевезенні вантажу у вагонах № 53146379, № 53503983, № 56865504, № 53420337, № 56965171, № 67922245 та № 56957988 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв'язку з чим наявна недостача вантажу на суму 69 616,93 грн. у вказаних вагонах та відповідно не надано доказів, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, щодо відсутності завданих збитків, в той час, як позивачем підтверджено належними та допустимими засобами доказування понесення таких збитків, то за таких підстав суд дійшов висновку про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача збитків в розмірі 69 616,93 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Дтек Західенерго" - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства "Дтек Західенерго" (79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15; ідентифікаційний код 23269555) збитки у розмірі 69 616 (шістдесят дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 93 коп. та витраті по сплаті судового у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 27.02.2019

Суддя Д.О. Баранов