СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 913/467/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області вх. №71 Л/2 на рішення господарського суду Луганської області від 30.11.2018 (рішення ухвалено суддею Зюбановою Н.М. у приміщенні господарського суду Луганської області області) у справі №913/467/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком", м. Харків,

до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 24969,18 грн

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області в якому просило стягнути 3% річних в сумі 7091,41 грн. (за період з 12.07.2017 по 14.09.2018) та інфляційних нарахувань – 17877,77 грн. (за період з серпня 2017 року по липень 2018 року) у зв‘язку з несвоєчасною сплатою витрат, пов‘язаних з наданням пільг, на підставі ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.11.2018 у справі №913/467/18 позов задоволено. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" 3% річних у розмірі 7091,41 грн, інфляційних втрат у сумі 17877,77 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Місцевий господарський суд зазначив, що ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії в 2016 році надано послуги зв’язку на пільгових умовах населенню м. Рубіжне Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширює дія відповідних спеціальних законів України, про що вказано у рішенні господарського суду Луганської області від 30.05.2018 у справі № 913/226/17; оскільки відповідач виконав рішення суду у справі № 913/226/17 лише 29.10.2018, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 7091,41 грн. та інфляційних нарахувань – 17877,77 грн. є обґрунтованими, відповідають ст. 625 ЦК України; заперечення відповідача відхиляються судом, оскільки ним не доведено, що сплата боргу за судовим рішенням, яке набрало законної сили, є неможливою без пред‘явлення наказу до виконання; чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, у тому числі згідно з Порядком № 845.

Відповідач із рішенням господарського суду Луганської області не погодився, подав до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій вважає рішення господарського суду Луганської області прийнятим з порушенням норм матеріального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Апелянт зазначає, що УПСЗН Рубіжанської міської ради є бюджетною установою та не має власних коштів для відшкодування заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв’язку пільговим категоріям населення, отже, не може самостійно виконати рішення суду; механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845); відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій); таким чином, рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2018 у справі № 913/226/17 могло бути виконано виключно органами Казначейства на підставі виконавчого документа – наказу в порядку черговості, однак відповідний наказ господарського суду не був вчасно пред’явлений позивачем до виконання з незалежних від відповідача причин; із посиланням на ч.1 ст.614 ЦК України апелянт зазначає, що стягнення з нього відсотків річних та інфляційних є неприйнятним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження і призначено розгляд апеляційної скарги на 26.02.2019 о 14:30 год.

12.02.2019 представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що факт невиконання зобов’язань щодо оплати витрат, понесених внаслідок надання послуг зв’язку пільговим категоріям населення в повному обсязі встановлено судом при розгляді справи № 913/226/17, рішення в якій набрало законної сили та виконано у повному обсязі. Наявність судового рішення про стягнення суми основного боргу не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Позивач просить залишити рішення господарського суду Луганської області від 30.11.2018 у справі № 913/467/18 без змін, а апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області без задоволення.

В судовому засіданні 26.02.2019 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.94).

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Позивач у справі – ПАТ «Укртелеком» - є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших нормативно-правових актів.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги (послуги зв’язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» у період з 01.01.2016 до 31.12.2016 надано послуги зв’язку на пільгових умовах мешканцям м. Рубіжне Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, на загальну суму 197786,16 грн.

15.03.2017 ПАТ Укртелеком звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради (яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг) про стягнення 197786,16 грн.

30.05.2017 господарським судом Луганської області було прийнято рішення у справі №913/226/17 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.07.2017) про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" заборгованості в сумі 197683,15 грн., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2965,25 грн. – усього 200648,40 грн. (а.с. 11 - 19).

11.07.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі № 913/226/17 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради залишено без задоволення. Рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017 залишено без змін (а.с.21)

21.05.2018 постановою Верховного Суду касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2017 у справі № 913/226/17 - без змін (а.с.25).

Отже, вищевказане рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017 у справі № 913/226/17 не було скасоване в установленому порядку та набрало законної сили.

Проте, як свідчать матеріали справи та не спростовується сторонами, стягнуті з відповідача на користь позивача згідно із вказаним рішенням кошти у сумі 200648,40 грн. були фактично сплачені відповідачем лише 29.10.2018.

За таких обставин, ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії, враховуючи неналежне виконання УПСЗН Рубіжанської міської ради рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017 у справі № 913/226/17, керуючись ст. 625 Цивільного Кодексу України звернулось до суду першої інстанції з позовом у даній господарській справі №913/467/18 про стягнення нарахувань на невчасно сплачену суму боргу 200648,40 грн. - 3% річних в сумі 7091,41 грн. (за період з 12.07.2017 по 14.09.2018) та інфляційних нарахувань – 17877,77 грн. (за період з серпня 2017 року по липень 2018 року).

Місцевий господарський суд задовольнив позов – з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду, встановлених ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача коштів, а саме нарахованої суми інфляційних і 3% річних через невчасне виконання рішення у справі № 913/226/17, згідно з яким було стягнуто з відповідача на користь позивача 200648,40 грн.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 559 Цивільного Кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 914/508/17, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17.

Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов'язання (що підтверджується рішенням у справі № 913/226/17), у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.10), колегія суддів зазначає, що він є арифметично та методологічно правильним, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 7091,41 грн. (за період з 12.07.2017 по 14.09.2018) та інфляційних нарахувань – 17877,77 грн. (за період з серпня 2017 року по липень 2018 року) є обґрунтованими, відповідають матеріалам справи та приписам ст. 625 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які заперечення або контррозрахунки відповідача стосовно розміру сум нарахованих інфляційних та 3% річних.

Відповідач в апеляційній скарзі як на єдину підставу для відмови у позові посилається на те, що Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області є розпорядником бюджетних коштів та відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов’язання та платежі з бюджету здійснює лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Крім того, відповідач зазначає, що наказ господарського суду Луганської області від 14.07.2017 у справі № 913/226/17 фактично не був пред’явлений позивачем до виконання; і оскільки пред’явлення наказу є єдиним способом виконання рішення, то застосування господарських санкцій до відповідача є безпідставним.

Правова позиція відповідача у справі обґрунтована посиланням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку № 845 встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Стосовно вищевказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов'язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Окрім того, при вирішенні даного спору має бути враховано, що ПАТ «Укртелеком» - це підприємство, яке надає послуги на пільгових умовах не з власної ініціативи, а на виконання вимог законодавства України та не є учасником бюджетних відносин в розумінні статті 19 Бюджетного кодексу України (на що обґрунтовано посилається позивач у відзиві на апеляційну скаргу).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава не вправі посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, та що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника, передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Так, у рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Отже, не проведення відшкодування позивачу вартості наданих ним соціальних послуг певним категоріям громадян, так і не виконання ухваленого іменем України рішення про стягнення заборгованості за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення, є порушенням прав на мирне володіння майном (майновими правами), гарантованих Першим Протоколом, оскільки така бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 у справі № 904/6252/17, від 02.03.2018 у справі № 904/4671/17.

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 905/1563/16.

Посилання відповідача на те, що він був позбавлений можливості виконати рішення у справі №913/226/17 з причин невчасного пред'явлення наказу господарського суду до виконання в органи казначейства, на думку колегії суддів, також не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання – оскільки, як встановлено господарськими судами в ході розгляду справи №913/226/17, УПСЗН Рубіжанської МР ще у 2016 році було зобов'язане відшкодовувати витрати позивача на надання послуг пільговим категоріям громадян м. Рубіжне Луганської області у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у сумі 197683,15 грн.

Отже, саме бездіяльність відповідача призвела як до виникнення спору про стягнення невідшкодованої заборгованості за надання у 2016 році пільг з оплати послуг зв'язку громадянам м. Рубіжне, за результатами вирішення якого господарським судом було ухвалено рішення у справі № 913/226/17, так і до несвоєчасного виконання зазначеного рішення – у зв’язку з чим ПАТ "Укртелеком" звернулося до господарського суду з позовом у даній справі № 913/467/18.

Окрім того, апелянтом не доведено, що сплата боргу за судовим рішенням, яке набрало законної сили, є неможливою без пред‘явлення наказу до виконання. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, у тому числі - згідно з Порядком № 845.

Також, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, із ухвали господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі №913/226/17, на виконання рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017 у справі №913/226/17 було видано наказ від 14.07.2017. Стягувач 01.08.2017 надіслав на адресу УДКСУ у м.Рубіжному Луганської області заяву про виконання судового рішення шляхом безспірного списання грошових коштів (до якої було додано оригінал наказу), однак 14.08.2017 казначейство повернуло без виконання вказаний наказ господарського суду із посиланням на його невідповідність вимогам п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого у виконавчому документі зазначається строк пред’явлення рішення до виконання. Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.06.2018 у справі №913/226/17 було задоволено скаргу ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії, визнано незаконними та протиправними дії УДКСУ у м. Рубіжному Луганської області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Луганської області від 14.07.2017 № 913/226/17, зобов’язано УДКСУ у м. Рубіжному Луганської області здійснити дії, що передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, на виконання наказу господарського суду Луганської області від 14.07.2017 № 913/226/17.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2018 ухвалу господарського суду Луганської області від 18.06.2018 скасовано, провадження у справі закрито.

Стягувач 18.09.2018 звернувся до господарського суду Луганської області із клопотанням, в якому просив внести зміни до наказу суду від 14.07.2017 №913/226/17, а саме, змінити строк пред’явлення наказу до виконання з 13.07.2020 на 12.07.2020. За результатами розгляду вказаного клопотання судом постановлено ухвалу від 27.09.2018, в якій зазначено, що наказ про примусове виконання рішення суду у справі №913/226/17 не містить помилок та може бути пред'явлений до виконання без внесення виправлень.

Відповідно до повідомлення УДКСУ у м. Рубіжному Луганської області (а.с.60), 23.10.2018 стягувач, ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії, звернувся до казначейства з заявою про виконання рішення суду у справі № 913/226/17 згідно з наказом від 14.07.2017 – у зв’язку з чим було здійснено безспірне списання відповідної суми коштів з рахунку боржника.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії у встановлені законом строки вживалися належні заходи щодо пред'явлення наказу господарського суду до виконання в органи казначейства

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов’язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.11.2018 у справі №913/467/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.03.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.А. Шутенко