ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2084/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_1,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" - Єлін І.Ю.,

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області - Лисюк В.В.,

від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - Баган К.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018, прийняте суддею Волковим Р.В., м. Одеса, повний текст складено 21.12.2018,

у справі №916/2084/17

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"

- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" (далі - ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009"), найменування якого у подальшому було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" (далі - ТОВ "Морський клуб ТЦФ"), та до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, в якому просив визнати недійсними укладені між відповідачами договір №ДФ-28/5 від 06.11.2013 про внесення змін до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 та договір №ДФ-28/6 від 04.09.2014 про внесення змін до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані позивачем договори зі сторони ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" підписані неуповноваженою особою, при цьому вказана обставина встановлена у низці судових рішень, набравших законної сили, а тому в силу положень господарського процесуального закону є преюдиційним фактом.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 22.08.2017 порушено провадження у справі №916/2084/17 та в подальшому ухвалою суду від 19.10.2017 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі №916/2084/17 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги задоволено повністю: визнано недійсними договір від 06.11.2013 про внесення змін до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 та договір від 04.09.2014 про внесення змін №ДФ-28/6 до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005, укладені між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009".

Судове рішення мотивоване відсутністю у особи, яка зі сторони ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" підписала оспорювані договори, повноважень на вчинення будь-яких дій від імені та в інтересах вказаної юридичної особи з грудня 2012 року, що підтверджується протоколом загальних зборів №26 від 27.09.2012, який визнано недійсним, при цьому матеріали справи не містять документальних доказів на підтвердження наявності у вказаної особи необхідного обсягу цивільної дієздатності поза межами строку, встановленого недійсним протоколом. Крім того, факт обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства був відомий учасникам справи, проте останні не проявили розумної обачності щодо вибору контрагента.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі №916/2084/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку стосовно обізнаності Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про відсутність у директора ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" повноважень на укладення оспорюваних договорів та існування корпоративного спору між директором вказаної юридичної особи та її засновниками. Натомість, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що рішенням від 20.07.2015 у справі №916/1878/15 встановлено обізнаність апелянта про наявність корпоративного конфлікту між директором товариства та його засновниками станом на дату укладення угод про розірвання договору, тобто на 29.09.2014, між тим у даній справі розглядається питання правомірності угод, укладених раніше, а саме: 06.11.2013 та 04.09.2014. Крім того, скаржник наголошує на тому, що позивач безпосередньо як засновник ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" не є стороною договору, вигодонабувачем чи зобов'язаною особою за оспорюваними договорами, що свідчить про відсутність порушення його прав та інтересів та, як наслідок, виключає можливість звернутися до суду з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 04.02.2019 (вх.№284/19/Д1 від 04.02.2019) ОСОБА_1 зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, позивач наголошує на тому, що оспорювані договори безпосередньо стосуються його корпоративних прав, оскільки останній як учасник товариства відповідно до чинного законодавства має право на отримання частки прибутку товариства (дивідендів) та активів. Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на наявність у матеріалах справи письмових доказів, які свідчать про відсутність у особи, яка зі сторони ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" підписала оспорювані договори, повноважень на вчинення будь-яких дій від імені та в інтересах вказаної юридичної особи.

ТОВ "Морський клуб ТЦФ" також надало відзив на апеляційну скаргу б/н від 04.02.2019 (вх.№284/19/Д3 від 05.02.2019), в якому просить залишити скаргу без задоволення, рішення місцевого господарського суду - без змін, а також застосувати до апелянта заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами. Зокрема, відповідач у відзиві зазначає про те, що орендодавець безпідставно не відмовився від укладання цивільно-правових угод з неуповноваженою особою, яка діяла від імені ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009", хоча достеменно знав про вказані обставини. Крім того, у відзиві зазначається про те, що дана справа виникла саме з корпоративних відносин, пов'язаних з діяльністю юридичної особи - ТОВ "Морський клуб ТЦФ", а також правами та обов'язками учасників вказаного товариства, зокрема, позивача.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області надало до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу №10-07-01050 від 01.03.2019 (вх.№284/19/Д6 від 06.03.2019), в яких просить скаргу задовольнити та наголошує на тому, що особа, яка зі сторони ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" підписала оспорювані договори, на час укладення даних правочинів була директором товариства, а тому мала необхідний обсяг повноважень. Крім того, даний спір виник з приводу визнання недійсними правочинів у сфері господарської діяльності, а не з корпоративних відносин, тому у позивача відсутнє право на звернення з даним позовом до суду господарської юрисдикції.

Скаржник надав до суду додаткові пояснення - відповідь на відзиви ОСОБА_1 та ТОВ "Морський клуб ТЦФ" №19-01-06.01.-10-76 від 04.03.2019, в яких зазначає про те, що Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" як юридичну особу створено у 2013 році, тому останнє не може вважатися обізнаним про наявність корпоративного конфлікту між директором товариства та його засновниками з 29.06.2011, тобто з моменту отримання Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" листа позивача від 01.06.2011.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 21.01.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 05.02.2019 розгляд справи призначено на 06.03.2019 об 11:00.

У судовому засіданні 06.03.2019 представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" апеляційну скаргу підтримав; позивач, його представник та представник ТОВ "Морський клуб ТЦФ" висловили заперечення щодо її задоволення; представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області просив скаргу задовольнити.

Стосовно заявленого ТОВ "Морський клуб ТЦФ" клопотання про застосування до апелянта заходів процесуального примусу за зловживання процесуальними правами колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу пункту 5 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи. Положеннями частини третьої цієї статті визначено, що у випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи №916/2084/17 будь-яких доказів зловживання скаржником своїми процесуальними правами не містять, в зв'язку з чим вищезазначене клопотання ТОВ "Морський клуб ТЦФ" є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідачів та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 20.09.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та ТОВ "Морський клуб ТЦФ" ("Орендар") укладено договір оренди №ДФ-28 (далі - договір №ДФ-28 від 20.09.2005), відповідно до умов пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, що не є цілісним майновим комплексом ("Об'єкт оренди"), а саме: 54/1000 комплексу будівель морського вокзалу: у літ, "Б": 81 - малий елінг, 96 - великий елінг, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі, 16 - магазин, 20 - склад магазину, 41, 42 - вмивальня, 43, 44, 45, 48, 49 - душова, 50, 46, 47 - туалети; 38 - кладова, 34, 24 -диспетчерські, 15, 16, 17, 25 - офіс, 23 - коридор; 26, 27, 28 - приміщення, 12 - кімната для переговорів, 13 - кухня, 11 - кают-компанія, 18, 22 - вмивальня, 19, 21 - туалети; 20 - ванна; загальною площею 2084,8 кв.м; 54/1000 холлу - 8, що перебувають на балансі Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6.

В силу пункту 2.1 договору №ДФ-28 від 20.09.2005 Орендар вступає у строкове платне користування Об'єктом оренди з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

Згідно з пунктом 2.4 договору №ДФ-28 від 20.09.2005 Об'єкт оренди залишається на балансі Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" з зазначенням того, що цей об'єкт є орендованим.

Зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін та балансоутримувача (пункт 10.3 договору №ДФ-28 від 20.09.2005).

Договір №ДФ-28 від 20.09.2005 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. та зареєстрований у реєстрі за номером 2592.

На виконання пункту 2.1 вказаного договору 20.09.2005 відповідачі та Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт", правонаступником якого є третя особа, підписали акт приймання-передачі державного нерухомого майна до договору №ДФ-28 від 20.09.2005.

06.11.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та ТОВ "Морський клуб ТЦФ", найменування якого на той час було змінено на ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" ("Орендар") в особі генерального директора ОСОБА_7 укладено договір про внесення змін №ДФ-28/5 до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 (далі - договір про внесення змін №ДФ-28/5 від 06.11.2013), який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. Зазначеним договором внесено зміни до пунктів 1.1, 1.2, 2.3, 2.4, 3.1, 12.2 договору №ДФ-28 від 20.09.2005.

Зокрема, договором про внесення змін №ДФ-28/5 від 06.11.2013 сторони узгодили зміну вартості об'єкту оренди, розміру орендної плати та переліку додатків до договору №ДФ-28 від 20.09.2005, зазначивши про те, що до вказаного договору оренди додаються: розрахунок орендної плати від 06.11.2013 та акт приймання-передачі від 06.11.2013, в свою чергу, розрахунок орендної плати від 05.03.2009 та акт приймання-передачі від 05.03.2009 вважаються такими, що втратили чинність. Крім того, за умовами договору про внесення змін №ДФ-28/5 06.11.2013 новим балансоутримувачем орендованого майна є Державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

04.09.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" ("Орендар") в особі генерального директора ОСОБА_7 укладено договір про внесення змін №ДФ-28/6 до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 (далі - договір про внесення змін №ДФ-28/6 від 04.09.2014), який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г.

Зазначеним договором внесено зміни до пунктів 3.1, 3.2, 12.2 договору №ДФ-28 від 20.09.2005, зокрема, сторони змінили розмір орендної плати та перелік додатків до договору №ДФ-28 від 20.09.2005, зазначивши, що до договору оренди додаються: розрахунок орендної плати від 04.09.2014 за базовий місяць - серпень 2011 року, розрахунок орендної плати від 04.09.2014 за базовий місяць - жовтень 2013 року, натомість, розрахунок орендної плати від 06.11.2013 та акт приймання-передачі від 05.03.2009 вважаються такими, що втратили чинність.

Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 20.07.2015 у справі №916/1878/15 за позовом засновника ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" ОСОБА_1 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" про визнання недійсними угод та скасування актів прийому-передачі майна (далі - справа №916/1878/15) позовні вимоги задоволено повністю: визнано недійсними угоди від 29.09.2014 про розірвання договорів №КД-7786 від 01.09.2005 та №КД-4761 від 26.12.2003 у зв'язку з тим, що їх підписано зі сторони ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" неуповноваженою на те особою - ОСОБА_7 та при цьому встановлено, що станом на день підписання оспорюваних угод Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було відомо про наявність судових спорів щодо неправомірного виконання ОСОБА_7 своїх обов'язків в якості директора ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009". Судом першої інстанції було враховано, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009", оформленим протоколом №26 від 27.09.2012, ОСОБА_1 звільнено з посади директора цього товариства та затверджено на посаді генерального директора ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" ОСОБА_7 лише строком на 3 місяці. Зазначене рішення загальних зборів учасників ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" міститься і у матеріалах даної справи (том І а.с.258-259).

Вказане рішення суду залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2015.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.02.2015 у справі №5017/2917/2012, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації змін (далі - справа №5017/2917/2012) позовні вимоги задоволено: визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009", оформлене протоколом №26 від 27.09.2012 року та скасовано державну реєстрацію змін, проведених відділом державних реєстраторів виконавчого комітету Одеської міської ради на підставі вказаного протоколу.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсними укладених між відповідачами договору №ДФ-28/5 від 06.11.2013 про внесення змін до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005 та договору №ДФ-28/6 від 04.09.2014 про внесення змін до договору оренди №ДФ-28 від 20.09.2005.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За правилами статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків та здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загально-прийнятим стандартом у світовій практиці.

Разом з цим розрізняють вчинення дій з перевищенням повноважень та вчинення дій без повноважень.

Згідно з приписами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як зазначалося вище, оспорювані договори зі сторони ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" підписані генеральним директором останнього - ОСОБА_7 та скріплені печаткою вказаного підприємства.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у чинній редакції, яка кореспондується з положеннями статті 16 вказаного Закону в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №, № від 06.03.2019 станом на дату укладання обох оспорюваних договорів, а саме: 06.11.2013 та 04.09.2014, керівником ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" значиться не ОСОБА_7, а ОСОБА_1 (том ІV а.с. 118-131). Вказане свідчить про те, що оспорювані договори підписані особою, яка не мала відповідних повноважень на їх підписання.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги стосовно того, що навіть незважаючи на можливе перевищення повноважень підписантом оспорюваних договорів, їх фактичне виконання ТОВ "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009" свідчить про схвалення оспорюваних правочинів вказаною юридичною особою з огляду на наступне.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Виходячи з викладеної норми права вбачається, що положення цієї статті застосовуються лише у випадку, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, встановленого особою, яку він представляє, діючи при цьому в межах закону.

Між тим, зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги встановлену господарським судом у справі №916/1878/15 обставину відсутності у ОСОБА_7 необхідного обсягу цивільної дієздатності вчиняти будь-які дії від імені ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" поза межами строку, встановленого протоколом загальних зборів №26 від 27.09.2012 (три місяці), який за результатом розгляду господарської справи №5017/2917/2012 визнано недійсним, колегією суддів апеляційного господарського суду враховується, що вказана особа діяла без повноважень, а не з їх перевищенням, що не дозволяє скаржнику посилатися на приписи статті 241 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-261цс15, відповідно до якої норми статті 241 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи особою, яка не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх перевищити.

Щодо обізнаності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про існування корпоративного конфлікту між учасниками ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009", то колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на виконання вказівок суду касаційної інстанції зазначає, що 22.12.2005 ухвалено Закон України «Про доступ до судових рішень», відповідно до якого створено електронний Єдиний державний реєстр судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 цього Закону); кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом (частина перша статті 2 вказаного Закону). Отже, до зазначеного реєстру вносяться усі рішення судів України у цивільних, адміністративних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення та кримінальних провадженнях. З 1 січня 2007 року було розпочато його наповнення. Відтак, як відповідач, так і третя особа, проявивши розумну обачність та перевіривши інформацію про контрагента за оспорюваними договорами у вищезазначеному реєстрі, могли дізнатися про наявність корпоративних конфліктів на підприємстві останнього (процесуальні документи судів різних інстанцій, починаючи з 2011 року, які підтверджують наявність таких корпоративних спорів, містяться у матеріалах даної справи (зокрема, у томі ІІ а.с.11-21).

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також відхиляє доводи апелянта стосовно непідвідомчості даного спору суду господарської юрисдикції.

Частинами першою, третьою статті 167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

В силу частини першої статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує позовні вимоги про визнання недійсним договору цього товариства порушенням останнім в ході статутної діяльності корпоративних прав такого учасника (акціонера), то цей спір підвідомчий господарським судам незалежно від суб'єктного складу.

Учасник (акціонер) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №916/1731/18, а також у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №3-207гс14 (911/2089/14) та у постанові від 01.07.2015 у справі №911/2435/14, відповідно до якої акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, а відтак, незалежно від суб'єктного складу, такий спір підвідомчий господарським судам.

Позивач обґрунтовував подачу позову порушенням своїх корпоративних прав, на дату проведення загальних зборів учасників ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" позивач мав частку в статутному капіталі у розмірі 30%, тобто мав право реалізувати свої права як учасника товариства, отже, укладення ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009" оскаржуваних угод, що стосуються підвищення розміру орендної плати, порушують корпоративні права ОСОБА_1 щодо управління справами товариства, розподілу прибутку (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства.

Водночас, колегією суддів враховується, що зазначена справа неодноразово розглядалася судами усіх ланок, зокрема і Верховним Судом, який в силу частини четвертої статті 300 Господарського процесуального не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Проте суд касаційної інстанції не виявив порушення правил господарської юрисдикції даного спору.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані учасниками справи в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим дійшов підставного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 11.12.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2018 у справі №916/2084/17 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна