ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Справа №5008/988/2011

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді Мирутенка О.Л.

суддів Матущака О.І.

Якімець Г.Г.

Розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Габор Наталії Миколаївни, с.Теребля Тячівського району Закарпатської області

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 08.11.2017

у справі № 5008/988/2011

за заявою ініціюючого кредитора: Відділу управління майном району Тячівської районної ради, м.Тячів

до боржника: радгоспу «Більшовик», с.Теребля

Тячівського району Закарпатської області

про: визнання банкрутом

за участю представників:

від апелянта - підприємець Габор Н.М. та адвокат у її інтересах згідно ордеру ЛВ

№094948 Сорока О.Є.;

від ініціюючого

кредитора - не з'явився;

від боржника - не з'явився;

за участю - Добуш-Вербіцька Н.Ю. - адвокат в інтересах підприємця Рак Г.С. згідно

ордеру ЛВ №143303,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.07.2011 порушено провадження у справі за №5008/988/2011 з урахуванням особливостей застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником, передбачених ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а постановою цього ж суду від 23.08.2011 радгосп «Більшовик» визнано банкрутом, припинено процедуру розпорядження майном, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Савчука І.В. м.Рахів.

Оголошення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури опубліковано у газеті «Голос України» №171 (5171) від 15.09.2011, а ухвалою від 30.01.2013 припинено повноваження ліквідатора Савчука І.В. та призначено ліквідатором, арбітражного керуючого Градюка О.І. м.Львів.

Ухвалою від 07.12.2016 ліквідатора Градюка О.І. замінено на арбітражного керуючого Чорнія М.В. м.Львів.

Ухвалою від 06.11.2017 клопотання ініціюючого кредитора - Відділу управління майном району Тячівської районної ради задоволено. На підставі договору про погашення кредиторських вимог від 03.11.2017 визнано за громадянкою України Рак Ганною Степанівною (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 13.09.1995р.; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на об'єкти (згідно переліку, всього у кількості 8-ми об'єктів рухомого і нерухомого майна) до якого також внесена свердловина №12 пробурена в червні 1950 року із фактичною глибиною 509,6 м., що знаходиться на відстані 0,5 км від Південної околиці с.

Теребля Тячівського району Закарпатської області.

Така ухвала загалом мотивована тим, що в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором було встановлено, що боржник володіє певними об'єктами нерухомого майна, зокрема і свердловиною №12 глибиною 509,6 м, яка пробурена в 1950р. Окрім цього, 06.11.2017 на адресу ліквідатора надійшов лист №251 Відділу управління майном району Тячівської районної ради з інформацією про те, що 03.11.2017 між відділом з однієї сторони та громадянкою України Рак Г.С. укладено договір про погашення кредиторських вимог та лист №252 від 06.11.207 з інформацією про укладення між вказаними сторонами додаткової угоди до договору про погашення кредиторських вимог від 06.11.2017.

На виконання умов зазначеного вище договору Рак Г.С. на ліквідаційний рахунок КП радгоспу «Більшовик» перераховано кошти у сумі 142 084,89 грн. Крім того, зазначеними листами зобов'язано ліквідатора спрямувати кошти в розмірі 142 084,89 грн. на задоволення вимог кредиторів в порядку передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та передати по акту приймання-передачі майно згідно переліку зазначеному у договорі у власність Рак Г.С.

Вважаючи, що зазначена ухвала порушує права та інтереси як особи яка не брала участі у судовому розгляді, фізичною особою - підприємцем Габор Наталією Миколаївною в порядку ч.1 ст. 254 ГПК України, подано апеляційну скаргу на означену ухвалу, у якій просить її скасувати в частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені клопотання ініціюючого кредитора про визнання права власності за Рак Г.С. на свердловину №12 пробурену в червні 1950 року із фактичною глибиною 509,6 м., що знаходиться на відстані 0,5 км від Південної околиці с.Теребля Тячівського району Закарпатської області.

Така скарга мотивована тим, що спірна свердловина перебувала у її володінні та користуванні з 1999 року на підставі: договору № 4/10 від 21.10.1999 укладеного між приватним підприємцем Габор Н.М. як замовником та МП «Гідрогеолог»; акту передачі свердловини №12 від 24.11.1999 від МП «Гідрогеолог» на виконання договору від 21.10.1999; рішення виконавчого комітету Тереблянської сільської ради № 28 від 25.11.1999 «Про розгляд заяви приватного підприємця Габор Н.М., мешканки АДРЕСА_1»; згодою Закарпатської обласної ради за вих. № 02-18/281 від 27.06.2000 про надання приватному підприємцю Габор Н.М. спеціального дозволу (ліцензії) на геологічне вивчення (дорозвідку) та дослідно-промислову розробку Тереблянського родовища мінеральних вод (свердловина №12); аналогічного змісту листом Тячівської районної державної адміністрації № 02-13/1781 від 18. 08.2003; рішенням Тячівської районної ради № 162 від 27.08.2003 яким погоджено продовження дії ліцензії № 1562 від 28.12.2000; такого ж змісту Тячівської районної державної санітарно-епідеміологічної служби від 01.08.2003 № 715, Тячівської державної територіальної екологічної інспекції № 258 від 11.08.2003, Закарпатської обласної санітарно-епідеміологічної станції № 2346/01 від 28.08.2003, Теруправлінням Держнаглядохоронпраці України по Закарпатській області № 07-04/408 від 28.08.2003, Державного управління екології та природніх ресурсів в Закарпатській області № 1761/05 від 28.08.2003, укладеним договором із Тячівською районною дільничною лікарнею від 01.08.2003 про надання послуг в обслуговуванні людей сірководневими лікувальними ваннами.

Таким чином вважає, що спірна свердловина повинна належати їй на праві користування, що унеможливилося після прийняття оспорюваної ухвали судом першої інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги арбітражним керуючим (ліквідатором) Чорнієм М.В. подано відзив № 02-01/1859 від 19.11.2018 на таку у якому загалом зазначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) яким обгрунтовує апелянт свої порушене право завершив свою дію у 2003 році, а нового чи продовження попереднього, немає. Відсутність на момент подання апеляційної скарги правоустановлюючого документу у підприємця Габор Н.М. на користування свердловиною № 12, не порушує її право та інтерес, що виключає можливість апеляційного оскрження.

Аналогічного змісту відзив на апеляційну скаргу подано і ініціюючим процес кредитором № 262 від 19.11.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець Рак Г.С. вважає, що оскільки у апелянта відсутні будь-які докази що підтверджують право на спірну свердловину №12, а такі права зареєстровані саме за нею, в т.ч. право власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2017 та дозвіл на спеціальне водокористування від 17.12.2018, хоча і видані (зареєстровані) уже після постановлення оскаржуваної ухвали. Оспорювана ухвала суду першої інстанції грунтується виключно на договорі про погашення кредиторських вимог від 03.11.2017, укладеного між ним та ініціюючим кредитором у справі про банкрутство, який є чинним і не визнаний судом недійсним. За таких обставин вважає, що ухвала суду першої інстанції не порушує прав та інтересів скаржника, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Присутня у судовому засіданні апелянт підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила їх задовольнити, а відповідно представник фізичної особи підприємця Рак Г.С., відмовити. Також апелянт безпосередньо у судових засіданнях стверджувала, що невдовзі перед поданням апеляційної скарги, прибувши на місцезнаходження свердловини, що знаходиться на краю земельної ділянки, що перебуває у її постійному користуванні, виявила, що підприємець Рак Г.С. поставила металевий паркан частково захопивши її земельну ділянку на якій знаходиться спірна свердловина. З того часу вона довідалася і про існування оспорюваної ухвали та підстав її прийняття.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі в сукупності з доводами та запереченнями присутніх у судовому засіданні представників сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оспорювана ухвала суду першої інстанції скасуванню із відмовою у клопотанні ініціюючого кредитора про визнання права власності в частині таких прав щодо свердловини №12 з огляду на таке.

Як значиться у поданому арбітражним керуючим (ліквідатором) інвентаризаційного опису №9 від 12.09.2017, до переліку активів боржника у п. 2 внесено свердловину № 12 глибиною 509,6 м. на відстані 0,5 км від Південної околиці с.Теребля Тячівського району Закарпатської області. Такий акт підписано ліквідатором Чорнієм М.В., представником від УПФУ у Закарпатській області Шовак Я.В., представником ДПІ у Тячівському районі Вередюк В.М., представником відділу управління майном Тячівської районної ради Габорець Г.В. та Тереблянським сільським головою Янчій Р.М.

На стор. 3 протоколу засідання комітету кредиторів № 7 від 07.11.2017, підписаного членами комітету кредиторів, представником власника майна та ліквідатором зазначено, що з метою проведення інвентаризації майна радгоспу «Більшовик» та формування ліквідаційної маси банкрута, 16-17 серпня 2017 року ліквідатор відбув у відрядження до с.Теребля Тячівського району Закарпатської області. Під час даного відрядження ліквідатором спільно з членами інвентаризаційної комісії виявлено об'єкти нерухомого майна належні банкруту, зокрема, кормоцех, свердловину №12 глибиною 509,6 м., яка пробурена у 1950 р., будівлю контори, котельню, силосні ями (2 шт.), рибник (2шт.), про що складено відповідну фототаблицю від 16-17.08.2017 р.

Будь-які інші відомості у матеріалах справи про належність зазначеної вище свердловини №12 банкруту, на підставі будь якого речового права, відсутні.

Як уже частково зазначалося вище, підставою прийняття оспорюваної ухвали стало звернення Відділу управління майном району Тячівської районної ради про визнання права власності на окремі об'єкти рухомого і нерухомого майна за фізичною особою-підприємцем Рак Г.С., в т.ч. і свердловини №12, що грунтувалося на основі укладеного 03.11.2017 між Відділом управління майном з однієї сторони та громадянкою України Рак Г.С. договору про погашення кредиторських вимог та додатковою угодою до договору про погашення кредиторських вимог від 06.11.2017.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 такого договору та додаткової угоди між тими ж сторонами від 06.11.2017, підприємець Рак Г.С. зобов'язалася погасити кредиторську заборгованість Комунального підприємства радгоспу «Більшовик» відповідно до реєстру вимог кредиторів у справі № 5008/988/2011 в розмірі 142 084,89 грн., протягом 3-х днів з дати підписання договору і після цього до неї переходить право власності з подальшим правом щодо виготовлення технічної документації на об'єкти, отримання дозволів на користування надрами, отримання ліцензій, тощо, на наступне майно згідно переліку, до якого увійшла свердловина №12 пробурена в червні 1950 року із фактичною глибиною 509,6 м., що знаходиться на відстані 0,5 км від Південної околиці с.

Теребля Тячівського району Закарпатської області. Право власності на майно переходить до підприємця Рак Г.С. з моменту підписання акту приймання-передавання майна.

За письмовими даними арбітражного керуючого (ліквідатора), наданими суду у письмових звітах, на виконання умов зазначеного вище договору, підприємцем Рак Г.С. на ліквідаційний рахунок КП радгоспу «Більшовик» перераховано кошти у сумі 142 084,89 грн., яка розприділена в порядку черговості погашення визнаних судом грошових вимог із погашенням оплати послуг ліквідатора.

Натомість, із доданих апелянтом до апеляційної скарги документів слідує, що згідно договору № 4/10 від 21.10.1999 укладеного між приватним підприємцем Габор Н.М. як замовником та МП «Гідрогеолог» як виконавцем та акту передачі свердловини №12 від 24.11.1999 від МП «Гідрогеолог» на виконання договору, Габор Н.М. отримала таку свердловину та сплатила суму 33 704 грн. за її ремонт і відновлення.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тереблянської сільської ради № 28 від 25.11.1999 «Про розгляд заяви приватного підприємця Габор Н.М., мешканки АДРЕСА_1», листом Закарпатської обласної ради за вих. № 02-18/281 від 27.06.2000 погоджено надання приватному підприємцю Габор Н.М. спеціального дозволу (ліцензії) на геологічне вивчення (дорозвідку) та дослідно-промислову розробку Тереблянського родовища мінеральних вод (свердловина №12). Аналогічного змісту листом Тячівської районної державної адміністрації № 02-13/1781 від 18. 08.2003, рішенням Тячівської районної ради № 162 від 27.08.2003, погоджено продовження дії ліцензії № 1562 від 28.12.2000. Такого ж змісту листами Тячівською районної державної санітарно-епідеміологічної службою від 01.08.2003 № 715, Тячівською державною територіальною екологічною інспекцією № 258 від 11.08.2003, Закарпатською обласною санітарно-епідеміологічної станцією № 2346/01 від 28.08.2003, Теруправлінням Держнаглядохоронпраці України по Закарпатській області № 07-04/408 від 28.08.2003, Державним управлінням екології та природніх ресурсів в Закарпатській області № 1761/05 від 28.08.2003, погодження продовження спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

Окрім цього, право на корристування свердловиною, апелянт обгрунтовує укладеним та доданим примірником договору із Тячівською районною дільничною лікарнею від 01.08.2003 про надання послуг в обслуговуванні людей сірководневими лікувальними ваннами.

Окрім цього, на адвокатський запит ДП «Західукргеологія» за вих. № 02-1624/06 від 14.09.2018 окрім іншого повідомила, що в 1999 році Габор Н.М. звернулася в Закарпатську геологорозвідувальну експедицію з проханням надати інформацію про свердловину, що знаходиться на її приватній ділянці (свердловина №12). Фахівцями було запропоновано відремонтувати свердловину власним коштом і після отримання ліцензії на експлуатування родовища у встановленому законом порядку використовувати воду для бальнеологічних потреб. Згідно переліку ДНВП «Геоінформ України» спеціальних дозволів на користування надрами. Габор Н.М. отримала дозвіл за № 1562 від 28.12.2000 на геологічне вивчення надр, в тому числі і на дослідно-промислову розробку ділянки Тереблянського родовища (свердловина №12), що розташований в 0,5 км. На Південь від с.Теребля терміном на 3 роки. В 2004 році дозвіл анульовано. КП радгосп «Більшовик» Закарпатської області звернулося 07.08.2017 в НАК «Надра України», «Західукргеологія» із запитом за № 02-01/715 щодо відомостей про св.№12 КП радгосп «Більшовик» Закарпатської області у зв'язку з банкрутсвом та ліквідаційною процедурою, про що була надана відповідна відповідь.

Зазначена у листі відповідь на запит КП радгосп «Більшовик» в матеріалах справи відсутня, хоча у період надання запиту повноваження керівника боржника уже виконував арбітражний керуючий (ліквідатор) Чорній М.В. Також такої відповіді ним не надано в додаток до відзиву на апеляційну скаргу і у такому вона не згадується.

Відповідно до ч.1 ст.254, п. 17 ч.1 с. 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Законом.

Зважаючи на зазначене, ухвала суду першої інстанції про визнання права власності, постановлена в межах провадження у справі про банкрутство, підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а права та інтереси скаржника (апелянта) обгрутовані належними і допустимими доказами перерахованими вище, які дають підстави стверджувати принаймні про наявність у нього права користування спірною свердловиною навіть при умові відсутності спеціального дозволу на водокористування, виданого відповідно до Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 321 від 13.03.2002 р. із наступними змінами і доповненнями.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 41, ч.ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом, і т.д.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

Як зазначалося вище, арбітражним керуючим (ліквідатором) в підтвердження належності спірної свердловини банкруту, подано лише один документ, яким є акт інвентаризації активів, а наступне рішення комітету кредиторів є похідним доказом від акту інвентаризації, які в силу ст. 77 ГПК України не можуть бути допустимими доказами. При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які інші первинні документи самого боржника і складені до процедури банкрутства, які хоча б умовно підтверджували належність банкруту такої свердловини на будь-якому речовому праві.

Таким чином, спірна свердловина не могла бути предметом будь-яких угод, стороною яких є банкрут в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) чи органу, уповноваженого управляти майном банкрута, оскільки як мінімум право на користування такою до дати постановлення судом спірної ухвали, належало лише фізичній особі-підприємцю Габор Н.М.

Окрім цього, обгрунтовуючи прийняття спірної ухвали, суд першої інстанції послався на ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно якої, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених Законом.

Таке посилання суду є помилковим і не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки правочин щодо погашення вимог кредиторів власником або уповноваженим органом, не є двостороннім, а одноособовим актом який виражається у внесенні коштів на ліквідаційний рахунок боржника, після чого уже арбітражний керуючий погашає вимоги усіх без виключення кредиторів, а боржник стає вільним від боргів і продовжує свою господарську діяльність. Натомість, за наслідками прийняття спірної судової ухвали про визнання права власності в частині свердловини № 12, боржник позбувся усіх без виключення активів, припинив господарську діяльність, за наслідками чого, наступною ухвалою в межах цієї ж справи від того ж 08.11.2019 суд ліквідував боржника.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції враховується, що усі подані підприємцем Рак Г.С. докази в підтвердження належності права користування спірною свердловиною, яка за наслідками усіх правовідносин фактично набула право власності на цілісний майновий комплекс боржника, є виключно наслідком зазначеного вище договору по погашення кредиторських вимог та ухвали суду про визнання права власності, тому не можуть бути в силу ст. 76 ГПК України належними, що входять в предмет доказування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції ухвалюючи дану постанову не ставить під сумнів і не досліджує обставин дійсності чи недійсності договору про погашення кредиторських вимог від 03.11.2017 з урахуванням додаткового договору від 06.11.2017 в ракурсі ст.ст. 203, 215 ЦК України, а лише констатує факт відсутності будь-яких речових прав на спірну свердловину №12 у банкрута чи органу уповноваженого управляти майном банкрутата відповідно відсутність у арбітражного керуючого (банкрута) прав і підстав вносити таку свердловину до переліку об'єктів ліквідаційної маси боржника, чого не було досліджено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскільки апелянтом доведено належними і допустимими доказами та обставинами справи порушення його прав та інтересів оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, така підлягає скасуванню в частині визнання права власності на свердловину №12

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що в частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції належало б відмовити у задоволенні клопотання саме Відділу управління майном району Тячівської районної ради, тому і судовий збір за перегляд справи у апеляційній інстанції покладається на нього.

Оскільки п-п 7 п-п.2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено фіксовану ставку судового збору за подання апеляційних скарги на ухвали суду першої інстанції, а також враховуючи, що апеляційна скарга задоволена у меншій частині загальних у ній вимог, судовий збір залишається за апелянтом.

Керуючись 11, 13, 74, 129, п.1 ч.1 ст. 231, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Габор Н.М. задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області у справі № 5008/988/2011 від 08.11.2017 скасувати в частині визнання за громадянкою України Рак Ганною Степанівною права власності на свердловину №12 пробурену в червні 1950 року із фактичною глибиною 509,6 м., що знаходиться на відстані 0,5 км від Південної околиці с.Теребля Тячівського району Закарпатської області. У цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання Відділу управління майном району Тячівської районної ради м.Тячів, відмовити.

У решта частині ухвалу від 08.11.2017 залишити без змін.

3. Постанова ухвалена з окремою думкою головуючого судді Мирутенка О.Л.

4. Судовий збір в розмірі 1762,00 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції стягнути з Відділу управління майном району Тячівської районної ради (90500, м.Тячів, вул.Незалежності, 30, ідентифікаційний код 22106791) на користь апелянта - фізичної особи-підприємця Габор Наталії Миколаївни (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2).

5. Господарському суду Закарпатської області видати наказ про стягнення судового збору на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 28.02.2019.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді О.І. Матущак

Г.Г. Якімець