ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа № 911/248/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Чернова Сергія Володимировича

до фізичної особи-підприємця Розовика Володимира Григоровича

про стягнення 366 584,40 грн.

за участю представників сторін: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернувся фізична особа-підприємець Чернов Сергій Володимирович (далі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця Розовика Володимира Григоровича (далі - відповідач) про стягнення 366 584,40 грн., з яких: 327 600,00 грн. основного боргу, 29 156,40 грн. інфляційних втрат та 9 828,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо передачі позивачеві продукції за договором від 20.12.2017 № 1 на виготовлення продукції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.01.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи, за клопотанням позивача, вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 18.02.2019.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. При цьому, ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась судом на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, відділення поштового зв'язку відповідну ухвалу повернуло на адресу суду, у зв'язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Позивач в судове засідання також не з'явився, проте надіслав до суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням наведеного, оскільки судом було вчинено усі дії для належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

20.12.2017 між фізичною особою-підприємцем Розовиком Володимиром Григоровичем (виконавець) та фізичною особою-підприємцем Черновим Сергієм Володимировичем (замовник) укладено договір № 1 на виготовлення продукції (далі - договір № 1), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах цього договору виконавець за замовленням замовника зобов'язується надати послуги, виготовити з власних та залучених матеріалів на власному або орендованому обладнанні зазначену у Специфікації продукцію у відповідності до затверджених замовником креслень (надалі - продукція), і передати її у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виготовлену виконавцем продукцію, а також надані послуги.

Згідно з п. 2.1. договору № 1 ціна продукції за договором визначається на підставі специфікації виконавця, погодженої замовником, яка є невід'ємною частиною даного договору, яка підлягає сплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставленого виконавцем рахунку-фактури.

У відповідності з пп. пп. 3.2.1.-3.2.2. виготовити прес-форму продукції у відповідності до наданого замовником креслення продукції; своєчасно виготовити та передати продукцію замовнику у відповідній кількості та креслення продукції.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 10.1. договору № 1).

Пунктом 10.2. договору № 1 передбачено, що якщо жодна із сторін не заявить письмово про своє бажання розірвати договір за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, його дія автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Аналогічний порядок автоматичного продовження дії договору застосовується і до всіх наступних періодів його дії.

20.12.2017 сторони підписали Специфікацію №1 до договору № 1, у якій визначили предмет поставки, одиницю виміру, кількість, ціну без ПДВ за одну одиницю, суму без ПДВ. Загальна вартість продукції за Специфікацією № 1 становить 468 000,00 грн. без ПДВ.

Порядок розрахунків у вказаній специфікації погоджений шляхом здійснення попередньої оплати в розмірі 70% від суми цієї специфікації.

Пунктами 3, 4 Специфікації № 1 сторони погодили, що термін виготовлення прес-форм складає 180 календарних днів з моменту отримання відповідного замовлення та оплати за рахунком-фактурою виконавця. Термін виготовлення «Деталей» (при наявності прес-форми) 85 робочих днів з моменту отримання відповідного замовлення та проплати згідно рахунку-фактури виконавця.

20.12.2017 відповідач виставив позивачеві рахунок-фактуру № 340 згідно Специфікації № 1 на суму 468 000,00 грн.

05.01.2018 позивач здійснив передоплату згідно Специфікації № 1 шляхом перерахування на рахунок відповідача 327 600,00 грн., що становить 70% від суми вказаної специфікації.

Як зазначає позивач, відповідач був зобов'язаний виготовити прес-форми для виготовлення продукції протягом 180 календарних днів з моменту оплати за рахунком-фактурою, тобто до 04.07.2018. Крім того, відповідач зобов'язався виготовити продукцію протягом 85 робочих днів з моменту оплати позивачем за рахунком-фактурою, тобто до 01.04.2018.

Оскільки відповідач порушив строк виконання зобов'язань за договором № 1, позивач 23.08.2018 направив йому лист № 1, в якому просив проінформувати про хід виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором, а також повідомити про дату передачі продукції.

Враховуючи, що відповідач станом на 10.01.2019 не надав відповіді на вказаний лист та свої зобов'язання з виготовлення продукції не виконав, позивач 15.01.2019 направив відповідачеві лист № 1 про відмову від договору № 1 від 20.12.2017, у якому вимагав відшкодування збитків на суму сплаченого авансу та сплати інфляційних втрат і 3% річних.

Оскільки, як стверджує позивач, відповідач відповіді на вимогу не надав, попередньої оплати не повернув, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, а також нарахував та просив стягнути з відповідача, у зв'язку з допущеним простроченням, згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Станом на час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання робіт за договором № 1.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, законом замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом від 10.01.2019 № 1 про відмову від договору № 1 від 20.12.2017, у якому також вимагав, в тому числі, повернення сплаченого авансу в розмірі 327 600,00 грн.

Вказаний лист 15.01.2019 був відправлений на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Київська обл., м. Фастів, вул. Дімітрова, буд. 20), що підтверджується, зокрема, описом вкладення у цінний лист та накладною про відправлення листа із штрихкодовим ідентифікатором № 733.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Згідно відомостей з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 733 - відправлення вручено 13.02.2019.

За таких обставин, встановлення судом факту невиконання відповідачем передбачених умовами договору № 1 робіт та відмову позивача від договору, має наслідком припинення спірного договору шляхом односторонньої відмови від нього.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Позивачем на виконання робіт за договором були перераховані відповідачеві грошові кошти, та після розірвання даного договору зазначені грошові кошти перебувають у відповідача без достатньої правової підстави, отже у відповідача відпали правові підстави для подальшого використання цих коштів.

Оскільки на час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів виготовлення продукції або повернення позивачу грошових коштів у сумі 327 600,00 грн., отриманих в якості попередньої оплати по договору, зобов'язання за яким є припиненими, то вимога позивача щодо стягнення вказаної грошової суми є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховано, що відповідач будь-яких заперечень по суті спору суду не надав та не спростував доводів позивача.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем, у зв'язку з невиконанням робіт за договором № 1, нараховано на суму сплаченого авансу та заявлено до стягнення 29 156,40 грн. інфляційних втрат за період з січня по листопад 2018 року та 9 828,00 грн. 3% річних за період з 05.01.2018 по 06.01.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що правова природа сплаченої позивачем суми коштів в розмірі 327 600,00 грн., визначається як передоплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов'язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов'язань за договором не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Як встановлено судом, у зв'язку направленням позивачем на адресу відповідача листа про відмову від договору, зобов'язання за спірним договором припинились з 13.02.2019, з огляду на що позивач визначив правову природу заявлених до стягнення 327 600,00 грн. як грошові кошти, якими відповідач безпідставно користується.

Отже, обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих позивачем коштів у зв'язку з припиненням дії договору настали з 13.02.2019.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 29 156,40 грн. інфляційних втрат та 9 828,00 грн. 3% річних, у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю здійснення нарахування позивачем за періоди, строк оплати за яких не настав.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає до стягнення 327 600,00 грн. боргу, в задоволенні вимог про стягнення 29 156,40 грн. інфляційних втрат та 9 828,00 грн. 3% річних суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно до статті 129 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Розовика Володимира Григоровича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Чернова Сергія Володимировича (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 327 600 (триста двадцять сім тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованості та 4 914 (чотири тисячі дев'ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.03.2019.

Суддя О.В. Щоткін