ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 915/693/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Л.В. Лавриненко, С.В. Таран,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 (суддя Алексєєв А.П., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 12.11.2018)

у справі № 915/693/18

за позовом Акціонерного товариства Миколаївобленерго

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс

про стягнення 115 305 грн. 19 коп.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Акціонерне товариство Миколаївобленерго звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго пеню у розмірі 88431 грн. 60 коп., інфляційні витрати у сумі 19 064 грн. 81 коп., 3% річних у сумі 7 808 грн. 78 коп. на рахунок, зазначений у позовній заяві, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не виконувались належним чином умови договору про постачання електричної енергії від 22.01.2017 року №44/81.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у справі №915/693/18 (суддя Алексєєв А.П.) позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго 88431 грн. 60 коп. пені, 7808 грн. 78 коп. 3 % річних, 19064 грн. 81 коп. інфляційних втрат, 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано правомірністю і обґрунтованістю позовних вимог.

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення Господарського суду Миколаївської області від 06 11 2018 року, зменшивши розмір нарахованої Акціонерним товариством «Миколаївобенерго» пені на 50 відсотків.

Скаржник вважає, що рішення суду є частково необґрунтованим в частині стягнення пені, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, відповідач зазначає, що місцевий господарський суд, вирішуючи спір в частині стягнення штрафу за невиконання відповідачем свого зобовязання, повинен був керуватись також принципом справедливості та враховувати права та законні інтереси обох сторін договору, а не лише кредитора (позивача).

Дохідна частина підприємства відповідача в основному залежить від зовнішнього (бюджетного) фінансування, в силу економічних складових, Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс не має власних грошових коштів для оплати за спожиту електроенергію електричним транспортом, а тому оплата завжди здійснювалась відповідно до плану бюджетного фінансування. З метою уникнення транспортного колапсу, відповідач просив Миколаївську міську раду терміново вжити заходи щодо забезпечення фінансування підприємства для оплати електричної енергії, але органи місцевого самоврядування зволікали з розглядом цих питань.

18.01.2019 року від Акціонерного товариства Миколаївобленерго надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити скаргу ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» без задоволення, а рішення першої інстанції в силі.

У відзиві зазначено, що відповідач не врахував положення п. 4.3 договору від 22.12.2017 року № 44/81, де зазначено вичерпний перелік обставин непереборної сили, у випадку настання яких споживач звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх договірних зобов'язань. Серед цих обставин відсутні ті, на які посилається відповідач, а саме: затримка фінансування, невчасне отримання державної фінансової допомоги тощо.

Позивач вказує, що посилання скаржника на те, що в матеріалах справи міститься клопотання про зменшення розміру пені є необґрунтованим, не підтверджено жодними доказами. Представники скаржника брали участь у судових засіданнях, надавали письмові заперечення проти позовних вимог в цілому, але не скористались можливістю заявити таке клопотання. У ході проведення підготовчого засідання судом першої інстанції у відповідності до ст. 182 ГПК України сторонами були надані всі докази, пояснення щодо предмету позовних вимог, були прийняті всі клопотання і заяви, а в ході розгляду справи по суті судом було надано оцінку всім доказам у справі, про що сторони зазначили в судовому засіданні під звукозапис. Так, посилання скаржника щодо не надання оцінки судом доводам відповідача щодо можливості зменшити розмір пені є необґрунтованим.

Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами ч. 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

З огляду на те, що апеляційний господарський суд обмежений у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України доводами апеляційної скарги, а відповідач оскаржує судове рішення тільки в частині розміру пені і не оскаржує рішення суду в іншій частині, Південно-західний апеляційний господарський суд перевіряє правомірність винесеного рішення судом першої інстанції тільки в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 88431 грн. 60 коп.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між Публічним акціонерним товариством Миколаївобленерго (правонаступником якого є позивач) як постачальником та ОСОБА_2 підприємством Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс, як споживачем було укладено договір про постачання електричної енергії від 22.12.2017 року № 44/81, за умовами якого постачальник зобовязався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 26833,44 кВт, а споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У п. п. 2.2.1, 2.2.2 договору постачальник зобовязався виконувати умови цього договору, постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач зобовязаний, зокрема, оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 Порядок розрахунків та № 4 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно з п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції.

Договір набирає чинності з 01.01.2018 року і укладається на строк до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення (п. 9.4 договору).

У до п. 1 Додатку № 4 до договору сторони погодили, що споживач в останній календарний день місяця на 24.00 год. знімає покази засобів обліку і 01 числа місяця, наступного за розрахунковим, повідомляє про них постачальнику у формі «Акту про використану електричну енергію» (в оригіналі), що складений згідно зразку, який є невідємною частиною цього додатку. Постачальник проводе контрольне зняття показів розрахункових засобів обліку наприкінці розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3 Додатку № 4 до договору відповідно до отриманого постачальником «Акту про використану електричну енергію» постачальник формує рахунок (рахунки) на оплату електричної енергії.

Споживач зобовязується 01 числа отримати підписаний та скріплений печаткою «Акт про прийняття-передавання товарної продукції» за спожиту у календарному місяці електроенергію разом з рахунками на оплату у філії ПАТ Миколаївобленерго, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 94.

Підписаний та скріплений печаткою «Акт про прийняття-передавання товарної продукції» споживач зобовязується повернути постачальнику протягом пяти робочих днів з дня отримання або у цей же термін у письмовій формі надати мотивовану відмову від його підписання. У разі неповернення постачальнику підписаного «Акту про прийняття-передавання товарної продукції» у вищезазначений строк, даний акт вважається підписаним з боку споживача без зауважень.

Відповідно до п. 4 Додатку № 4 до договору факт переходу споживачу права власності на спожиту у календарному місяці електричну енергію підтверджується «Актом про прийняття-передавання товарної продукції».

Згідно з п. 1 додатку № 10 до договору, розрахунковим періодом вважається календарний місяць. Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на останній календарний день місяця та оформлюються Актом про використану електричну енергію по наведеному у Додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточні рахунки постачальника або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Сторони погодили у п. 2 додатку № 10 до договору, що споживач до 25 числа здійснює плановий платіж у сумі вартості 100 % заявленого обсягу споживання електроенергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. У випадку співпадання дати оплати з вихідним чи святковим днями, споживач здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню. В день надання Акту про використану електричну енергію постачальник надає споживачу рахунки за фактично спожиту активну електроенергію і фактичне перетікання реактивної електроенергії за розрахунковий період та рахунок на здійснення попередньої оплати. Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим ніж очікуване, різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично спожитої електроенергії має бути сплачена протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунків за фактично використану у розрахунковому періоді електричну енергію.

На виконання умов договору у лютому 2018 року позивач відпустив відповідачу активну електроенергію на суму 2633981 грн. 51 коп., що підтверджується Актом про прийняття-передавання товарної продукції за вказаний період від 28.02.2018 року та виставленим постачальником рахунком на оплату від 01.03.2018 року № 44/81/2/1.

Споживач отримав вказаний рахунок 01.03.2018 року, термін сплати рахунку до 07.03.2018 року.

Відповідачем була внесена попередня оплата в сумі 956886 грн. 38 коп. При цьому заборгованість в сумі 1677095 грн. 13 коп. за лютий 2018 року була оплачена відповідачем з порушенням строку.

У березні 2018 року позивач відпустив відповідачу активну електроенергію на суму 2975902 грн. 80 коп., що підтверджується актом про використану електричну енергію за березень 2018 року та виставленим постачальником рахунком на оплату від 03.04.2018 року № 44/81/3/1.

Споживач отримав вказаний рахунок 03.04.2018 року, термін сплати рахунку до 11.04.2018 року. Рахунок за березень 2018 року відповідач також оплатив з порушенням строку.

Позивач на підставі п. 4.2.1 договору нарахував відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за спожиту активну електричну енергію протягом періоду з 07.03.2018 року по 23.04.2018 року пеню на загальну суму 88431 грн. 60 коп.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання, які взяли сторони на себе при укладенні договору, повинні виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що по неоплаченим рахункам, які видані в лютому-березні 2018 року позивач нарахував:

- з 07.03.2018 року по 01.04.2018 року на суму заборгованості 1677095 грн. 13 коп. (по рахунку від 01.03.2018 року № 44/81/2/1) пеню у сумі 39055 грн. 64 коп.;

- з 01.04.2018 року по 11.04.2018 року на суму заборгованості 1677095 грн. 13 коп. (по рахунку від 01.03.2018 року № 44/81/2/1) пеню у сумі 15622 грн. 26 коп.;

- з 11.04.2018 року по 13.04.2018 року на суму заборгованості 4652997 грн. 93 коп. (по рахункам від 01.03.2018 року № 44/81/2/1 та від 01.04.2018 року № 44/81/3/1 пеню у сумі 8 668 грн. 60 коп.;

- з 13.04.2018 року по 19.04.2018 року на суму заборгованості 3052997 грн. 93 коп. (по рахункам від 01.03.2018 року № 44/81/2/1 та № від 01.04.2018 року 44/81/3/1) пеню у сумі 17063 грн. 33 коп.;

- з 19.04.2018 року по 23.04.2018 року на суму заборгованості 2152902 грн. 80 коп. (по рахунку від 01.04.2018 року № 44/81/3/1) була нарахована пеня у сумі 8021 грн. 77 коп.

Водночас у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Судова колегія вважає, що позивачем здійснено розрахунок пені у відповідності до приписів чинного законодавства, контррозрахунку відповідачем суду не надано, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені правомірно задоволені судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс просить суд зменшити розмір пені на 50 %, мотивуючи це тим, що відповідач, хоч і з простроченням, але повністю сплатив позивачу за поставлену електроенергію ще до подачі позову, позивачем не було надано доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочки виконання зобовязання, крім того, виконання відповідачем важливих соціальних функцій з перевезення пасажирів міським електротранспортом, в тому числі всіх пільгових категорій громадян, а також залежність матеріального стану відповідача від своєчасності та повноти надходження коштів з бюджету м. Миколаєва. Про дані обставини відповідач зазначав у відзиві та запереченнях на позов.

Судова колегія не вбачає порушень місцевого господарського суду щодо не застосування зменшення штрафних санкцій та вважає, що доводи і вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним в апеляційній скарзі щодо зменшення розміру пені, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції скористався наданим законом правом та не застосував до спірних правовідносин зменшення розміру штрафних санкцій, і це не може бути підставою для скасування рішення суду у відповідності до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у справі № 915/693/18, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття Господарським судом Миколаївської області неправильного судового рішення у справі.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у справі № 915/693/18 не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у справі № 915/693/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і правові підстави для його скасування відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у справі № 915/693/18 залишити без змін.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Лавриненко