ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 910/10544/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Лозинська О.Л. (довіреність № 366 від 08.01.2019),

від відповідача: Прокопенко Т.Ю. (ордер серія КС № 004769 від 30.08.2018),

від третьої особи 1: Прокопенко Т.Ю. (ордер серія КС № 493561 від 31.01.2019),

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Хрещатик"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018

у справі № 910/10544/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Хрещатик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвест - Проект"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_4,

2.ОСОБА_7,

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі №910/10544/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- зобов'язання відповідача за кредитним договором та зобов'язання позивача за договором банківського вкладу є зустрічними та однорідними (грошовими), а позивач не довів та не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в момент вчинення одностороннього правочину (заяви про зарахування однорідних вимог) мали місце обставини, в силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- оригінал первинного платіжного документу, платіжного доручення або квитанції (другий примірник касового ордера) про внесення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошових коштів на депозитний рахунок відповідно до умов договору банківського вкладу відповідно від 08.11.2013 №222D-439476 та 07.11.2013 № №222D-438868 є єдиним належним доказом внесення грошових коштів та того факту, що зазначені договори банківського вкладу дійсно були укладені;

- відсутність оригіналу первинного платіжного документу - платіжного доручення або квитанції (другий примірник прибуткового касового ордера) про внесення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошових коштів на депозитний рахунок відповідно до умов вказаних договорів банківського вкладу спростував би аргумент відповідача та третіх осіб про внесення грошових коштів та укладення договорів банківського вкладу відповідно від 08.11.2013 та від 07.11.2013.

Від відповідача (25.02.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 без змін.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- рішеннями судів у цивільних справах за участю ПАТ «КБ «Хрещатик», які набули чинності, встановлено, що договори банківського вкладу були укладені, а строк виконання зобов'язань за договорами банківського вкладу настав 02.02.2014. Зазначені обставини не підлягають доказуванню у цій господарській справі;

- рішенням суду у господарській справі за участю ПАТ «КБ «Хрещатик», яке набуло чинності, встановлено, що договори відступлення права вимоги були укладені, грошові вимоги є зустрічними та однорідними, а строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 31.03.2016. Зазначені обставини не підлягають доказуванню у цій господарській справі;

- позивачем не доведено наявність обставин нікчемності правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Хрещатик", розгляд апеляційної скарги призначено на 06.03.2019.

В судове засідання апеляційного господарського суду 06.03.2019 не з'явилась третя особа 2.

При вирішення питання про розгляд апеляційної скарги у відсутність третьої особи 2, судовою колегією встановлено, що:

- як слідує з відомостей на офіційному сайті Укрпошти та отриманої інформації за штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення, здійсненого судом на адресу третьої особи 2 процесуальних документів (зокрема, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019), відправлення за номером 451 (ОСОБА_7) не вручено під час доставки: інші причини.

З урахуванням думки представників сторін, які з'явилися у судове засідання, того, що судом вчинено всіх процесуальних дій для повідомлення третьої особи 2 про час та місце розгляду справи, явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, неявка третьої особи 2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності третьої особи 2.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи 1 судова колегія встановила.

Між позивачем, (банк), та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір від 24.12.2013 № 56-47/1-13, відповідно до предмету якого позивач надає відповідачу в порядку, передбаченому договором, кредит у формі відновлювальної кредитної лінії в сумі 54.500.000,00 грн. на 36 місяців терміном повернення до 23.12.2016 включно.

Кредит надається відповідачу для поповнення обігових коштів (п. 1.3. кредитного договору).

Згідно з п.4.6. кредитного договору відповідач має право достроково погашати кредит, проценти за користування ним, комісії передбачені цим договором попередньо повідомивши позивача за 2 (два) банківських дні. Сума, яка достроково надійшла для погашення кредитної заборгованості буде врахована для погашення найближчих платежів Графіка погашення кредиту, процентів.

Між позивачем, як банком, та ОСОБА_6, як вкладником, укладено договір банківського вкладу від 08.11.2013 № 222D-439476 на суму 6.000.000,00 дол. США;

Між позивачем, як банком, та ОСОБА_7, як вкладником, укладено договір банківського вкладу від 07.11.2013 № 222D-438868 на суму 2.000.000,00 дол. США.

Між відповідачем та ОСОБА_6 був укладений Договір № ВПВ-01/12-01/15 про відступлення права вимоги від 12.01.2015, відповідно до якого відповідач набув право вимоги до позивача за договором № 222D-439476 від 08.11.2013 банківського вкладу "До дня заощаджень" в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (400 днів), що був укладений між позивачем та ОСОБА_6

Згідно з пунктом 1.2 договору № ВПВ-01/12-01/15 про відступлення права вимоги від 12.01.2015, відповідач одержав право вимагати від позивача належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу на суму 1.680.000 доларів США, зокрема: право вимагати від позивача повернення коштів, використовувати кошти для зарахування зустрічних однорідних вимог з боржником, інші права передбачені чинним законодавством України.

Згідно пункту 1.4 договору про відступлення права вимоги моментом переходу права вимоги до відповідача вважається момент підписання договору.

Між відповідачем та ОСОБА_7 був укладений договір № ВПВ-02/12-01/15 про відступлення права вимоги від 12.01.2015, відповідно до якого відповідач набув право вимоги до позивача за Договором № 222D-438868 від 07.11.2013 банківського вкладу "До дня заощаджень" в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (400 днів), що був укладений між позивачем та ОСОБА_7

Згідно з пунктом 1.2 договору № ВПВ-02/12-01/15 про відступлення права вимоги від 12.01.2015, відповідач одержав право вимагати від позивача належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу на суму 2.000.000 доларів США, зокрема: право вимагати від позивача повернення коштів, використовувати кошти для зарахування зустрічних однорідних вимог з боржником, інші права передбачені чинним законодавством України.

Згідно пункту 1.4 договору про відступлення права вимоги моментом переходу права вимоги до відповідача вважається момент підписання договору.

Заборгованість за договором № 222D-439476 від 08.11.2013 банківського вкладу присуджена до стягнення з позивача на користь ОСОБА_6 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 у справі № 761/17853/14-ц.

Заборгованість за договором № 222D-438868 від 07.11.2013 банківського вкладу присуджена до стягнення з позивача на користь ОСОБА_7 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2014 у справі № 761/17909/14-ц.

01.04.2016 відповідач звернувся до позивача із заявою від 01.04.2016 № 37 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив позивача про припинення зобов'язань відповідача за кредитним договором на суму 3.678.343,41 доларів США шляхом зарахування вимог відповідача до позивача за Договором банківського вкладу № 222D-439476 від 08.11.2013 та договором банківського вкладу № 222D-438868 від 07.11.2013 на суму 3.678.343,41 доларів. Отримання відповідачем вказаної заяви підтверджується штампом позивача про її отримання 01.04.2016.

Не можуть бути покладені в основу рішення доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що оскільки докази існування та внесення грошових коштів у вигляді вкладу відсутні, укладені договори банківського вкладу (від 08.11.2013 № 222D-439476 на суму 6.000.000,00 дол. США та від 07.11.2013 № 222D-438868 на суму 2.000.000,00 дол. США) є нікчемними на підставі статті 1059 Цивільного кодексу України, внаслідок чого є недійсним правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки за відсутності зобов'язань за нікчемними договорами банківського вкладу, неіснуючі права вимоги до позивача не могли відступатися, тому фактично відступлена неіснуюча вимога, з огляду на наступне.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. До таких умов відносяться: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення правочину.

Приписами статті 1059 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 у справі № 761/17853/14-ц, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено: 08.11.2013 між ОСОБА_6 та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" було укладено договір банківського вкладу № 222D-439476 в доларах США із щомісячним приєднанням процентів до суми вкладу (400) днів, на суму 6000000 доларів США терміном до 12.12.2014; дані обставини підтверджуються копією заяви про перерахування коштів на депозитний вклад в сумі 6000000 мільйонів доларів США та копією виписки по особовому рахунку.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2014 у справі № 761/17909/14-ц, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено: 07.11.2013 між ОСОБА_7 та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" було укладено договір банківського вкладу № 222D-438868 в доларах США із щомісячним приєднанням процентів до суми вкладу (400 днів), на суму 2000000 доларів США терміном до 12.12.2014; дані обставини підтверджуються копією заяви про перерахування коштів на депозитний вклад в сумі 2000000 мільйонів доларів США та копією виписки по особовому рахунку.

Таким чином вказаними вище рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва встановлений факт здійснення третіми особами перерахування грошових коштів за договорами банківського вкладу на користь позивача, що виключає можливість застосування до таких договорів приписів статті 1059 Цивільного кодексу України в частині визнання таких договорів нікчемними.

Крім того, висновок судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03.10.2017 № 1449 був предметом вирішення питання про перегляд рішень Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 у справі № 761/17853/14-ц та від 27.08.2014 у справі № 761/17909/14-ц, за результатами якого Шевченківським районним судом м. Києва винесені ухвали від 03.11.207 № 761/17853/14-ц та від 19.11.2017 № 761/17909/14-ц, якими заяви уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача про перегляд зазначених рішень за нововиявленими обставинами залишені без задоволення.

Вказаними ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва, зокрема, встановлено: "щодо прийнятого судом від представника заявника в судовому засіданні письмового пояснення разом з висновком судової економічної експертизи від 03.10.2017 № 1449 то суд не може взяти його до уваги так як він був виготовлений не у цій цивільній справі, а у незавершеному кримінальному провадженні та з огляду на дату проведення експертизи про зроблені у ньому висновки не було відомо суду, що вирішив справу у 2014 році, але повинно було бути відомо заявникові на час розгляду справи як банківській установі. Вказаний висновок є новим доказом саме в рамках кримінального провадження, а тому не може бути підставою для перегляду судового рішення у цій справі у зв'язку з нововиявленими обставинами".

Таким чином, місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені судом посилання позивача на висновок судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03.10.2017 № 1449, оскільки як встановлено судом, вказаний висновок є доказом саме в рамках кримінального провадження та рішення Шевченківського районного суду м. Києва набрали законної сили і оскаржені не були.

Відповідно до п.п.1,8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочин (в тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Водночас, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав нікчемності правочину, передбачених вказаними нормами, а саме: яке саме майно банк повністю безкоштовно здійснив відчуження та на яких підставах, який саме правочин здійснив банк з пов'язаними особами, яким вимогам закону не відповідає правочин з пов'язаними особами.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Разом з тим, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 603 ЦК України у разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Вираження грошового зобов`язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, не змінюють самої суті грошового зобов`язання.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання відповідача за кредитним договором та зобов`язання позивача за договором банківського вкладу є зустрічними та однорідними (грошовими).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 у справі № 761/17853/14-ц встановлено, що ОСОБА_6 02.04.2014 звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення вкладу за Договором банківського вкладу № 222D-439476 від 08.11.2013.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2014 у справі №761/17909/14-ц встановлено, що ОСОБА_7 02.04.2014 звернулась до позивача з вимогою про дострокове повернення вкладу за Договором банківського вкладу № 222D-438868 від 07.11.2013.

Відтак, вказаними судовими рішеннями було встановлено, що строк виконання зобов'язань за договорами банківських вкладів настав.

Отже, при вчинені правочину з заліку зустрічних однорідних вимог відповідачем дотримано встановлені ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України умови для зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме - настання строку виконання зобов'язання. Установивши наявність умов, визначених ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. 203 Господарського кодексу України, та відсутність обставин, встановлених ст.602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання відповідача за кредитним договором та зобов'язання позивача за договором банківського вкладу є зустрічними та однорідними (грошовими), а позивач не довів та не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в момент вчинення одностороннього правочину (заяви про зарахування однорідних вимог) мали місце обставини, в силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 у справі № 910/10544/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10544/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай