ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2019

Справа № 910/15462/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код: 00191129)

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 9 465, 96 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з’явились

від відповідача: не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 9465,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договору перевезення, не забезпечив збереження вантажу при його перевезенні у вагоні №53002432 та вагоні №56374010 за залізничною накладною №51610871, у зв’язку з чим утворилась недостача вантажу у розмірі 1400 кг у вагоні №53002432 та 1450 кг у вагоні №56374010, що підтверджується відповідними комерційними актами.

Вартість недостачі вантажу у вказаних вагонах за розрахунком позивача становить 9465,96 грн, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, які виникли у зв’язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у вагоні №53002432 та вагоні №56374010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 відкрито провадження у справі №910/15462/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.12.2018; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

17.12.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження заявлених збитків.

Зокрема, відповідач зазначив, що згідно з рахунком-фактурою №92190044 від 05.09.2018 та сертифікатів якості на вантаж вбачається, що позивачу було надано рахунок на сплату не 139,800 т, а на сплату 133,090 т та на сплату не 292,200 т, а на сплату 277,591 т.

За таких обставин, як зазначив відповідач, позивачем не надано доказів заподіяння збитків, заявлених до відшкодування, оскільки наданий до позовної заяви рахунок-фактура підтверджує лише оплату наведеної ваги, а не фактичної ваги, завантаженої у вагони, яка є значно більшою, ніж наведена вага, яка була оплачена.

У підготовчому засіданні 19.12.2018 судом було оголошено перерву до 23.01.2019.

26.12.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що фактична вага вантажу була вказана у залізничній накладній та комерційних актах. Вага наведена зазначається постачальником у рахунку-фактурі та служить для розрахунку із споживачем. Показник масової частки загальної вологи, який визначається споживачем або виробником, використовується для визначення сухої маси партії, яка надійшла. Тому позивач використовує дані про вагу, саме з графи «вага фактична».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/15462/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.02.2019.

Представник позивача у судове засідання 20.02.2019 не з’явився, про призначене судове засідання повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 964, з якого вбачається, що ухвала суду була отримана позивачем 30.01.2019.

Представник відповідача у судове засідання 20.02.2019 не з’явився, про призначене судове засідання повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5), що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 30.01.2019 (за ідентифікатором пошуку 972).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 20.02.2019, неявку представників сторін та неповідомлення причин неявки, суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

У судовому засіданні 20.02.2019 судом було закінчено розгляд справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 між Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” (перевізник) та Приватним акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (вантажовідправник, вантажоодержувач, платник) (замовник) укладено Договір № 00039/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі – Договір), відповідно до пункту 1.1 якого предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов’язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ідентифікаційним кодом 40075815 зареєстровано Акціонерне товариство «Українська залізниця»; організаційно-правова форма – приватне акціонерне товариство.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 Господарського кодексу України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій, крім випадків, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 83 Цивільного кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи (ст. 84 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов’язки переходять до правонаступників.

У статті 108 Цивільного кодексу України зазначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство “Українська залізниця”.

Відповідно до ст. 5 Закону України “Про акціонерні товариства” акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Тип акціонерного товариства зазначається у статуті акціонерного товариства. Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство “Українська залізниця”.

Відповідно до пункту 2.1 Договору замовник зобов'язався надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через АС “Месплан”. У свою чергу, у пункті 2.3.2 Договору виконавець зобов’язався приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС “Месплан”, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатках до цього договору.

У розділі 4 Договору сторони передбачили порядок проведення розрахунків за надані виконавцем послуги.

Згідно з пунктом 12.1 Договору договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовника договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС “Месплан” або в АС “Клієнт УЗ” або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договорі діє з 19.02.2018 до 31.12.2018.

Судом встановлено, що 05.09.2018 відповідно до залізничної накладної №51610871 залізницею було прийнято до перевезення вантаж – кокс доменний зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці (вантажоодержувач - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») у вагонах №52367455 (маса вантажу – 46150 кг), №55420046 (маса вантажу – 48900 кг), № 52373701 (маса вантажу – 47250 кг), №53002432 (маса вантажу – 43650 кг), № 52368529 (маса вантажу – 49700 кг), № 56349434 (маса вантажу – 49450 кг), № 56349004 (маса вантажу – 50800 кг), № 52367679 (маса вантажу – 49700 кг), № 56374010 (маса вантажу – 44000 кг), № 52224649 (маса вантажу – 48550 кг).

Відповідно до комерційного акту № 485604/1391 від 07.09.2018 (комерційний акт долучений позивачем до позовної заяви), складеному на станції призначення – Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №53002432, яка значиться у документах, становить 43650 кг кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №53002432 при прибутті становила 42250 кг, що менше на 1400 кг.

Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці 07.09.2018 було проведено комісійне переважування вагону №53002432, за документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) насипом, нетто – 43650 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 42250 кг, що менше заявленої ваги на 1400 кг.

Вантаж маркований поздовжньою вапняною смугою. З 5-го та 7-й люки наявна виїмка розміром 1200мм*1000мм*600мм у глибину вагону, маркування порушене. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Протікання вантажу немає. Переважування вантажу здійснювалось у присутності представників залізниці на 150 т електронних тензометричних вагах №14 ст. Сартана – 2 з повною зупинкою вагону. При повторному перезважуванні недостача вантажу підтвердилась.

Судом встановлено, що комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, з боку залізниці - заступником начальника станції, комерційними агентами, представником заводу. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вагоні №53002432, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку №92190044 від 05.09.2018 (копія рахунку-фактури долучена позивачем до позовної заяви) з урахуванням норми недостачі вантажу 2% становить 4559,06 грн.

Крім того, відповідно до комерційного акту № 485604/1392 від 07.09.2018 (комерційний акт долучений позивачем до позовної заяви), складеному на станції призначення – Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №56374010, яка значиться у документах, становить 44000 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №56374010 при прибутті становила 42550 кг, що менше на 1450 кг.

Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці 07.09.2018 було проведено комісійне переважування вагону №56374010, за документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) насипом, нетто – 44000 кг. При переважуванні виявилось, що вага нетто вантажу становить 42550 кг, що менше заявленої ваги на 1450 кг.

Вантаж маркований поздовжньою вапняною смугою. Над 2 люком наявна виїмка розміром 1000мм*1500мм*500мм у глибину вагону, маркування порушене. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Протікання вантажу немає. Переважування вантажу здійснювалось у присутності представників залізниці на 150 т електронних тензометричних вагах №14 ст. Сартана – 2 з повною зупинкою вагону. При повторному перезважуванні недостача вантажу підтвердилась.

Судом встановлено, що комерційний акт підписано уповноваженими особами згідно з п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, з боку залізниці - заступником начальника станції, комерційними агентами, представником заводу. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вагоні №56374010, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку №92190044 від 05.09.2018 (копія рахунку-фактури долучена позивачем до позовної заяви) з урахуванням норми недостачі вантажу 2% становить 4906,90 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 9465,96 грн. (збитки), які виникли у зв’язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах №53002432 та №56374010 за накладною №51610871.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача збитки у загальному розмірі 9465,96 грн., які виникли у зв’язку з незбереженням залізницею вантажу при його перевезенні у вагонах №53002432 та №56374010 за накладною №51610871.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, 05.09.2018 відповідно до залізничної накладної №51610871 залізницею було прийнято до перевезення вантаж – кокс доменний зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці (вантажоодержувач - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») у вагонах №53002432 (маса вантажу – 43650 кг) та № 56374010 (маса вантажу – 44000 кг).

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, відповідно до комерційного акту № 485604/1391 від 07.09.2018 (комерційний акт долучений позивачем до позовної заяви), складеному на станції призначення – Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №53002432, яка значиться у документах, становить 43650 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №53002432 при прибутті становила 42250 кг, що менше на 1400 кг.

Як встановлено судом, відповідно до комерційного акту № 485604/1392 від 07.09.2018 (комерційний акт долучений позивачем до позовної заяви), складеному на станції призначення – Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, встановлено, що загальна маса вантажу у вагоні №56374010, яка значиться у документах, становить 44000 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні №56374010 при прибутті становила 42550 кг, що менше на 1450 кг.

Судом встановлено, що відомості про зафіксовану сторонами у вказаних комерційних актах недостачу вантажу у вагоні №53002432 та вагоні №56374010 внесені до залізничної накладної №51610871.

Суд зазначає, що комерційний акт № 485604/1391 від 07.09.2018 та комерційним акт № 485604/1392 від 07.09.2018 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту недостачі маси вантажу у вагоні №53002432 (1400 кг) та вагоні №56374010 (1450 кг), які перевозилися відповідно до залізничної накладної №51610871.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури №92190044 від 05.09.2018 на загальну суму 22711480,28 грн., копії сертифікатів якості, копію платіжного доручення № від 01.10.2018 про сплату грошових коштів у загальному розмірі 63000000,00 грн. та копію реєстру оплачених рахунків за вказаним платіжним дорученням (в тому числі і за рахунком-фактурою №92190044 від 05.09.2018).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо коксу, який зазначений в накладній як вологий.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) у вагоні №53002432 наступним чином: 1) у вагоні №53002432 маса нетто при відправленні становила 43650 кг; 2) норма недостачі (природні втрати) становить 877 кг (43650*2%); 3) недостача вантажу становить 527 кг (43650кг – 42250 кг – 873 кг); 4) вартість 1 т вантажу становить 8650,97 грн.; 5) сума недостачі з урахуванням природних втрат становить 4559,06 грн. (0,527 т * 8650,97).

Також, як вбачається із позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу) у вагоні №56374010 наступним чином: 1) у вагоні №56374010 маса нетто при відправленні становила 44000 кг; 2) норма недостачі (природні втрати) становить 880 кг (44000*2%); 3) недостача вантажу становить 570 кг (44000кг – 42550 – 880кг); 4) вартість 1 т вантажу становить 8608,61 грн.; 5) сума недостачі з урахуванням природних втрат становить 4906,90 грн. (0,570 т * 8608,61)

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу у вагоні №53002432 та у вагоні №56374010), суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Так, відповідач зазначив, що згідно з рахунком-фактурою №92190044 від 05.09.2018 та сертифікатів якості на вантаж вбачається, що позивачу було надано рахунок на сплату не 139,800 т, а на сплату 133,090 т та на сплату не 292,200 т, а на сплату 277,591 т. За таких обставин, як зазначив відповідач, позивачем не надано доказів заподіяння збитків, заявлених до відшкодування, оскільки наданий до позовної заяви рахунок-фактура підтверджує лише оплату наведеної ваги, а не фактичної ваги, завантаженої у вагони, яка є значно більшою, ніж наведена вага, яка була оплачена.

При цьому, у відповіді на відзив позивач зазначив, що фактична вага вантажу була вказана у залізничній накладній та комерційних актах. Вага наведена зазначається постачальником у рахунку-фактурі та служить для розрахунку із споживачем. Показник масової частки загальної вологи, який визначається споживачем або виробником, використовується для визначення сухої маси партії, яка надійшла. Тому позивач використовує дані про вагу, саме з графи «вага фактична».

Суд зазначає, що матеріалами справи (складеними комерційними актами) підтверджується факт недостачі вантажу у вагоні №53002432 у розмірі 527 кг (з врахуванням норм природної втрати) та у вагоні №56374010 у розмірі 570 кг (з врахуванням норм природної втрати), оскільки фактично у вагон №53002432 було завантажено 43650 кг вантажу, а у вагон №56374010 було завантажено 44000 кг вантажу (відповідно до залізничної накладної №51610871), тоді як фактично прибуло до станції призначення у вагоні №53002432 вантаж вагою 42250 кг, та у вагоні №56374010 вантаж вагою 42550 кг.

При цьому, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У долученому позивачем до позовної заяви копії рахунку-фактури №92190044 від 05.09.2018, на підставі якого позивач визначав розмір завданих йому залізницею збитків, вказано як загальну вартість вантажу (загальна сума рахунку), так і вартість однієї тони вантажу.

Суд зазначає, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не спростовують вказані позивачем підстави позову та не впливають на розрахунок дійсної вартості втраченого залізницею вантажу, який було прийнято до перевезення у вагоні №53002432 та у вагоні №56374010 (враховуючи подані позивачем пояснення у відповіді на відзив).

Посилання відповідача на правову позицію, висловлену Верховним судом в його постанові від 27.02.2018 по справі № 910/13327/17 також відхиляються судом, оскільки вказана постанова прийнята Верховних судом за інших фактичних обставин. У вказаній постанові зазначено, що позивач на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу не може посилатися лише на не оплачений ним рахунок – фактуру, за відсутності іншого документа відправника, на підтвердження заявленої позивачем (одержувачем) вартості. В даному випадку, позивачем надані суду в якості доказів по справі на підтвердження вартості вантажу не лише відповідний рахунок-фактуру, а й докази його оплати позивачем.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №53002432 та у вагоні №56374010, шкідливого результату такої поведінки (збитків) – недостача товару на суму 4559,06 грн у вагоні №53002432 та на суму 4906,90 грн. вагоні №56374010, та причинному зв’язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні №53002432 та у вагоні №56374010 сталась не з вини відповідача (відповідно до ст. 127 Статуту).

Таким чином, оскільки при перевезенні вантажу у вагоні №53002432 та у вагоні №56374010 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу у вказаних вагонах, прийнятого до перевезення, у зв’язку з чим наявна недостача вантажу на суму 4559,06 грн у вагоні №53002432 та на суму 4906,90 грн. вагоні №56374010, а відповідачем не доведено, що недостача вантажу у вказаних вагонах відбулась не з вини залізниці, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 9465,96 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, ч. 1 ст. 129, ст.ст. 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код: 00191129) грошові кошти у розмірі 9465 (дев’ять тисяч чотириста шістдесят п’ять) грн 96 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.02.2019

Суддя                                          Д.О. Баранов