ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2019 Справа № 905/75/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор'євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область

до відповідача: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область

про стягнення 918,83грн.

Представники сторін:

від позивача: Комісарова А.В. за дов.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 918,83грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №24 від 05.01.15р. за період з 01.12.15р. по 31.12.15р. та невиконання відповідачем, в порушення вимог діючого законодавства України, протягом 2016 року своїх зобов'язань щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахування грошових коштів в рахунок компенсації витрат позивача за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 918,83грн.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/75/19.

Ухвалою суду від 16.01.19р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

23.01.19р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 24.01.19р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/75/19; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 20.02.19р.

19.02.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, а також просить суд справу розглядати у відсутності його представника.

Ухвалою суду від 20.02.19р. судове засідання відкладено на 11.03.19р.

26.02.19р. до суду від позивача надійшли письмові заперечення б/н від 25.02.19р. (з додатками) проти доводів відповідача щодо відсутності заборгованості.

У судове засідання 11.03.19р. представник позивача з'явився, підтримав заявлені позовні вимоги та надав додаткові документи.

Представники відповідача у судове засідання 11.03.19р. не з'явився; про місце, час та дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд вирішує спір по суті за наявними матеріалами на підставі ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.15р. між Державним підприємством «Донецька залізниця» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач, виконавець) в особі начальника Слов'янської дистанції сигналізації та зв'язку і Управлінням праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі - відповідач, платник) укладено договір №24 про фінансування пільг населенню.

Відповідно до Ліцензії №.000132 ПАТ «Українська залізниця» є оператором телекомунікацій та надає послуги фіксованого місцевого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку на території м.Донецька та Донецької області.

За твердженнями позивача, останнім протягом грудня 2015р. - грудня 2016р. надавались телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, проте, всупереч положенням чинного законодавства та умов договору №24 від 05.01.15р., відповідач в період з 01.12.15р. по 31.12.16р. не виконав взятих на себе зобов'язань та не сплатив позивачу грошові кошти за надані послуги зв'язку пільговій категорії населення у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 918,83грн.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом та є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом, між Державним підприємством «Донецька залізниця» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач, виконавець) в особі начальника Слов'янської дистанції сигналізації та зв'язку і Управлінням праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі - відповідач, платник) укладено договір №24 від 05.01.15р. (далі - договір).

Предметом договору визначено, відносини сторін щодо порядку надання та проведення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги населенню, яке має пільги, (п.1.1 договору).

Згідно п.п.2.1.1., 2.1.2. договору, виконавець зобов'язаний надавати послуги зв'язку пільговій категорії населення згідно діючого законодавства; надавати щомісячно платнику згідно графіку до 21 числа місця, наступного за звітним, інформацію про фактичні нараховані суми та акти звірок розрахунків за надані послуги пільговій категорії громадян згідно форми « 2-пільга».

Відповідно до п.2.2. договору платник зобов'язується:

- щомісячно, у строк до 25 числа, готувати інформацію по нарахованим сумам, за надані послуги та направляти їх УГКСУ в м.Костянтинівка Донецької області, а також у строк до 23-го числа місця, наступного за звітним, інформацію міському фінансовому управлінню для фінансування пільг;

- здійснювати розрахунки з виконавцем за надані послуги на підставі наданих від них щомісячних звітів за фактично надані послуги пільговій категорії громадян в міру надходження грошових коштів на оплату пільг за рахунок субвенцій державного бюджету місцевому бюджену в межах кошторису на 2015 рік.

Згідно п.7.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.15р.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України, а саме відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

За приписами статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема, позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв'язку. Абонементна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни надаються такі пільги: позачергове користування і всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна і плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Згідно з підпунктом б пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до пункту 3 Постанови №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад до компетенції яких належать питання пращ та соціального захисту населення.

Таким чином, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

Відтак, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем.

Судом враховано, що Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та "Про охорону дитинства" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Враховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Отже, з 05.01.15р. по 31.12.15р. у відповідача виник обов'язок з оплати витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категорія громадян в порядку визначеному договором №24 від 05.01.15р. та з 01.01.16р. по 31.12.16р. безпосередньо в силу законів України.

Крім того, слід зазначити, про те, що не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.18р. у справі №927/291/17 та постанові Верховного Суду України від 07.05.18р. у справі 921/442/17-г/7).

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 п.116 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.12р. №295, розрахунковим періодом для оплати загальнодоступних послуг є поточний календарний місяць.

Відповідно до п.п.10, 11 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: - реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Відповідно до п.5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об'єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем складалася передбачена п.10 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" форма "2-пільга". Згідно розрахунків за відповідні періоди (форми №2-пільга) позивачем в період з 01.12.15р. по 31.12.16р. понесені витрати на надання послуг зв'язку пільговим категоріям громадян на загальну суму 918,83грн.

Щодо факту надання позивачем послуг з телефонного зв'язку пільговій категорії населення у спірний період та отримання розрахунків згідно з формою "2-пільга" відповідач не заперечує.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради з вимогою від 21.11.18р. про оплату заборгованості у загальному розмірі 1209,33грн., в тому числі в сумі 112,56грн. (за грудень 2015 року) та в сумі 806,27грн. (за 2016 рік). Вказана вимога отримана представником Управління 21.11.18р., про що свідчить відмітка відповідача та вказане ним не спростовано.

Проте, відповідач вказану вимогу не задовольнив та станом на теперішній час оплата заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення за період з 01.12.15р. по 31.12.16р. в сумі 918,83грн. не здійснена.

Мотивуючи відмову у сплаті спірних коштів, відповідач посилається на відсутність фінансування.

Суд вказані посилання відповідача вважає необґрунтованими, враховуючи, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд враховуючи те, що відповідач не спростував ту обставину, що позивачем фактично надані послуги зв'язку на пільгових умовах визначеним категоріям громадян у спірному періоді, дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку здійснити розрахунки з позивачем щодо телекомунікаційних послуг, наданих у період з 01.12.15р. по 31.12.16р. (включно) особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

З огляду на викладене, позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період період з 01.12.15р. по 31.12.16р. (включно) у розмірі 918,83грн., підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України оплата судових витрат покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 231, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Донецька область до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 918,83грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (вул. Громова, буд. 14, м.Костянтинівка, Донецька область, 85113; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, буд. 5, м.Київ, 03150; ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, буд. 22, м.Лиман, Донецька область, 84404; ) заборгованість у сумі 918,83грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 11.03.19р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.19р.

Суддя М.О. Лейба