ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року Справа № 908/156/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився

від відповідача-1: представник не зявився

від відповідача-2: ОСОБА_1, довіреність №13-08.2/21-52 від 03.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18, ухвалене суддею Азізбекян Т.А., повне рішення складено 14.09.2018

за позовом: Науково-дослідного виробничого центру "Промелектротехпостач" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України", м. Маріуполь Донецької області

до відповідача-1: Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, м.Запоріжжя

до відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про стягнення шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Науково-дослідний виробничий центр "Промелектротехпостач" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" (надалі позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (надалі відповідач-1) та до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (надалі відповідач-2) про стягнення грошових коштів 309764,80 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, посилаючись на положення ст. 56, 129-1 Конституції України, ст. ст. 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 25, 45 Бюджетного кодексу України.

Відповідачі проти позову заперечували. Відповідач-2 послався на те, що він є неналежним відповідачем у справі і підлягає заміні на Державну казначейську службу України, у якій відкриваються рахунки на відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України.

Відповідач-1 посилався на те, що кошти в сумі 309764,80 грн були правомірно перераховані державним виконавцем до державного бюджету як такі, що не були витребувані стягувачем у встановлений строк, та ця сума не є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України і може бути повернута стягувачу за процедурою, встановленою у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18 позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь Науково-дослідного виробничого центру Промелектротехпостач Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України грошові кошти в сумі 309764,80 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 4646,47 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області грошових коштів в сумі 309764,80 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити Науково-дослідному виробничому центру Промелектротехпостач Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- визначивши Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в якості відповідача у справі, позивачем не було досліджено його повноваження та правовий статус, та не враховано, що до повноважень Головного управління не належить відшкодування шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями органів примусового виконання рішень, рахунки на ці цілі не відкриваються і видатки не передбачені;

- з аналізу Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 слідує, що ці повноваження належать саме Державній казначейській службі України, а не її територіальним органам, чого не враховано судом першої інстанції;

- суд також не врахував, що спірні кошти орган ДВС перерахував Управлінню Державного казначейства в м. Запоріжжя, яке є окремою юридичною особою, тому їх повернення може бути здійснене тільки з рахунку, на який їх було зараховано.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Повноважний представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та відповідач-1 заявили клопотання про розгляд справи без участі їх представників та надіслали до суду відзиви на апеляційну скаргу.

Позивач проти доводів апелянта заперечує, посилаючись на те, що Конституція України гарантує у таких випадках право на відшкодування шкоди саме за рахунок держави, тому відповідач-2 у даних правовідносинах виступає як орган, на який законодавством покладено обовязок по виконанню державою відповідних бюджетних зобовязань. Згідно п. 7 Положення про Державну казначейську службу України казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в областях, містах обласного, республіканського значення. Посилаючись на абз. 5 п.2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 за №440, відповідно до якого органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, є головне управління казначейства, зокрема в областях, вважає, що відповідач-2 є належним відповідачем у справі, та просить рішення суду залишити без змін.

Відповідач-1 підтримує доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити, вказує, що спірна сума не є збитками в розумінні закону, оскільки повернення такого роду сум у випадку безпідставності їх внесення здійснюється на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 за №787, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.

Зважаючи на клопотання учасників справи колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляціійної скарги без участі представників позивача та відповідача-1.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.08.2002 у справі №2/5/1535, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.11.2002 та постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2003, стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь Науково-дослідного виробничого центру «Промелектротехпостач» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» борг за договором поставки №93/6/98У від 06.04.1988 в сумі 309646,80 грн та 118,00 грн витрат на інформаційні послуги, всього - 309764,80 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано наказ від 27.12.2002.

На підставі вказаного наказу державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову від 03.01.2003.

В подальшому дане виконавче провадження було передано на виконання у ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області (ВП №3328743) та приєднано до зведеного виконавчого провадження №24782704.

Позивач у справі (стягувач у виконавчому провадженні) оскаржував дії державного виконавця з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 27.12.2002 у справі №2/5/1535 щодо дій та бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, які полягали у незаконному перерахуванні в доход Державного бюджету України стягненої з боржника на його користь суми 309 764,80 грн.

За наслідками розгляду скарги було скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.10.2017 та Донецьким апеляційним господарським судом винесено постанову від 11.12.2017, яка набрала чинності, про задоволення скарги в повному обсязі.

Вказаною постановою було визнано незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо неперерахування Науково-дослідному виробничому центру "Промелектротехпостач" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" стягнутих з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" коштів в сумі 309764,80 грн за виконавчим провадженням №3328743 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №2/5/1535 від 27.12.2002. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо перерахування до Державного бюджету України, стягнутих з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Науково-дослідного виробничого центру "Промелектротехпостач" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" коштів у сумі 309764,80 грн за виконавчим провадженням №3328743 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №2/5/1535 від 27.12.2002.

При розгляді скарги у справі №2/5/1535 апеляційним господарським судом було встановлено, що спірні кошти надійшли від боржника до органу виконавчої служби, що підтверджено платіжним дорученням від 22.02.2016 №3449 на загальну суму 4771 897,72 грн, та з посиланням на те, що стягувач не надав реквізитів на перерахування йому коштів, отриманих від боржника, Відділ примусового виконання рішень 30.06.2017 на підставі розпорядження державного виконавця Гостіщевої Т.М. від 29.06.2017 за №3328743, затвердженого 29.06.2017 начальником ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 16 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, ці грошові кошти у сумі 309764,80 грн були безпідставно перераховані Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області на користь УДКСУ у м. Запоріжжя (Вознесенівський район) 24030000, розрахунковий рахунок 0007, , МФО 813015 в ГУДКСУ у Запорізькій області, що підтверджується платіжним дорученням від 30.06.2017 за №3214 на суму 309764,80 грн з відтиском штампу ГУ ДКСУ у Запорізькій області від 30.06.2017 про оплату.

Вказаний факт не оспорюється відповідачами. Також відповідачами не надано суду доказів щодо повернення вказаної суми стягувачеві у виконавчому провадженні.

Вказані обставини щодо безпідставного зарахування грошових коштів, які належать стягувачеві у виконавчому провадженні, чим останньому завдана матеріальна шкода, і є підставою даного позову, а предметом стягнення шкоди в розмірі 309764,80 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обовязковість судового рішення також встановлена ст. 326 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Такі ж положення щодо відшкодування завданої шкоди містить і стаття 1173 Цивільного кодексу України, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки ОСОБА_1 або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою ОСОБА_1 або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки ОСОБА_1 або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою ОСОБА_1 або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України), тобто саме держава як самостійний учасник цивільних відносин несе відповідальність за шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних органів та їх посадових і службових осіб.

Для покладення на державу деліктної відповідальності за шкоду, задану особі, є факт неправомірних дій чи бездіяльності державного органу, його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Як встановлено судом вище, Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі №2/5/1535, яка є чинною, було встановлено незаконність дій державного виконавця при перерахуванні до Державного бюджету України коштів у сумі 309764,80 грн, отриманих від боржника в рахунок виконання рішення у справі №2/5/1535, що є належним доказом неправомірних дій державного виконавця.

Матеріалами справи також підтверджено, що внаслідок незаконних дій державного виконавця стягувач не отримав кошти у сумі 309646,80 грн, що надійшли на виконання рішення у справі №2/5/1535, що є його прямими збитками.

Вказані збитки виникли саме внаслідок неправомірний дій державного виконавця щодо перерахування коштів до державного бюджету, що встановлено судовим рішенням у справі №2/5/1535. Відтак, завдані позивачу збитки є прямим наслідком неправомірних дій державного виконавця, тобто між ними наявний причинно-наслідковий звязок.

Наведеним доводиться вся складова цивільного правопорушення щодо відповідальності держави за завдану позивачу шкоду.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки ОСОБА_1, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою ОСОБА_1, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 35, 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, передбачено випадки безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для такого списання стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці ОСОБА_1, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки ОСОБА_1) значення (у разі їх утворення) - п. 7 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 за №460/2011.

Враховуючи вище наведені положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області є належним відповідачем за вимогою щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, та саме вказаним Управлінням були перераховані кошти з депозитного рахунку Відділу примусового виконання рішень до державного бюджету, та правомірно задовольнив позовні вимоги.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

Також суд першої інстанції правомірно відхилив посилання як апелянта, так і Відділу примусового виконання рішень про те, що вказані кошти не є збитками та повернення такого роду сум у випадку безпідставності їх внесення здійснюється на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 за №787, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету, та вірно визначив їх правову природу саме як шкоду, завдану особі неправомірними діями органу державної виконавчої служби, непрамірність дій якого встановлена судовим рішенням.

За встановлених судом обставин справи рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18 прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстави, встановлені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для його зміни чи скасування відсутні; рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/156/18.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна