УХВАЛА

м. Київ

04.03.2019Справа № 910/5810/17
Суддя господарського суду міста Києва Борисенко І.І., розглянувши зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс «Арктика» у справі

За позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний

комплекс "Арктика"

про стягнення 29 830 131 грн. 61 коп.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про стягнення 29 830 131 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014, внаслідок чого виникла заборгованість за простроченими процентами в сумі 11 099 863 грн. 01 коп., за порушення строків сплати якої нараховані 4 536 504 грн. 98 коп. - пені, 2 115 439,00 грн. - 3 % річних, 11 590 824 грн. 62 коп. - інфляційних втрат та 487 500,00 грн. штрафу.

26.02.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" надійшов зустрічний позов, в якому відповідач просив суд визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" право стягнення заборгованості за кредитним договором №876/31/1 від 04.11.2014 в частині заявлених в позові у справі №910/5810/17 вимог про стягнення з ТОВ "TJIK "Арктика": 11 099 863,01 грн. - процентів за користування кредитом, нарахованих за вересень 2016 року - лютий 2017 року; 804 420,35 грн. пені, 86 266,69 грн. 3% річних та 489 434,68 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за вересень 2016 року - лютий 2017 року; 906 832,82 грн. пені, 155 701,82 грн. 3% річних, 704 219,34 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом, нарахування яких здійснюється позивачем з квітня (з 14.04.2016) по серпень 2016 року; 2 752 299,64 грн. пені, нарахованої за прострочення по сплаті суми кредиту, 72 952,17 грн. пені, нарахованої за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом у загальний період з 08.09.2016 по 29.03.2017; штрафу у розмірі 487 500,00 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що у ПАТ "Ощадбанк" відсутні права вимоги по стягненню з ТОВ "TЛK "Арктика": процентів за користування кредитом, нарахованих за вересень 2016 року - лютий 2017 року, у розмірі 11 099 863,01 грн. та розрахованих за прострочення по їх оплаті пені, 3% річних і інфляційних втрат, розмір яких згідно доданого позивачем до позову розрахунку становить: 804 420,35 грн.; 86 266,69 грн.; 489 434,68 грн., відповідно; пені, 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом, нарахування яких здійснюється позивачем з квітня (з 14.04.2016) по серпень 2016 року, адже такі проценти нараховано після 13.04.2016, розмір яких згідно доданого позивачем до позову розрахунку становить: 906 832,82 грн.; 155 701,82 грн.; 704 219,34 грн.; пені у розмірі 2 752 299,64 грн. за прострочення по сплаті суми кредиту; пені у розмірі 72 952,17 грн., нарахованої за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом у загальний період з 08.09.2016 по 29.03.2017; штрафу у розмірі 487 500,00 грн.

У зустрічному позові відповідач вказує, що з прийняттям рішення ПАТ "Ощадбанк" про дострокове повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів та пені, фактично на власний розсуд, на підставі наданих йому положеннями Кредитного договору №876/31/1 та законодавства прав, змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, встановивши сплив таких строків 13.04.2016 (дата спливу двадцятиденного строку з моменту отримання вимоги банку про дострокове повернення кредиту).

Тобто, наявність рішення банку про дострокове повернення кредиту зумовлює зміну строку дії договору з відповідної дати (в даному випадку 13.04.2016), а тому подальше нарахування процентів та неустойки за таким договором є неможливим, адже відповідне зобов'язання було змінено і кредитний договір припинився, в той час як положення абз. 2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, а в силу приписів ст. 548 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути забезпечено неустойкою якщо це встановлено, договором, строк дії якого в даному випадку припинився.

Дослідивши подані матеріали зустрічної позовної заяви, суд дійшов до висновку, що вказаний зустрічний позов не підлягає прийняттю до розгляду, зважаючи на наступне.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення

В той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що і унормовано в положеннях ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Частиною першою та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку, в поданому до суду зустрічному позові заявляється вимога про визнання відсутнім у публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" права стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заявлених в позові вимог. Тобто, фактичним предметом спору за таким позовом виступає встановлення юридичного факту - наявності чи відсутності права вимоги.

Однак, з огляду на викладені положення, така вимога не може бути предметом окремого позову, оскільки не стосується будь-яких прав чи обов'язків, тобто, її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, в той час, як господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту відсутності таких відносин.

Таким чином, слід дійти висновку, що заявлена за зустрічним позовом вимога про визнання відсутнім права не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, адже пред'явлена за відсутності визначення на захист яких прав та інтересів вона подана, тобто, не стосується захисту порушених прав чи інтересів (відсутній спір про право), а тому можливість розгляду такої вимоги у господарському суді відсутня.

Аналогічні висновки щодо неможливості розгляду судом самостійно в окремому позовному провадженні вимоги, яка не супроводжує спір про право, а стосується виключно встановлення юридичного факту, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання відсутнім права вимоги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за наведених обставин спір про визнання відсутнім права вимоги, заявлений самостійно в окремому позовному провадженні, не може бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання відсутнім права.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (04.03.2019) та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя І.І. Борисенко