СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 922/1873/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 03.04.2018)

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг», м.Мерефа Харківського району Харківської області (вх. №18 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/1873/18 (суддя Кухар Н.М., повний текст рішення підписано 03.12.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Фармаком», м.Харків

до Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг», м.Мерефа Харківського району Харківської області

про стягнення 20558,97 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

10.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком», м.Харків звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг», м.Мерефа Харківського району Харківської області про стягнення заборгованості за Договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012 в розмірі 20558,97 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 по справі №922/1873/18 позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Україна Лізинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Фармаком» 20558,97 грн. заборгованості; 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено існування у відповідача заборгованості за Договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012 у заявленому розмірі, а тому наявні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Відповідач, ПФ «Альфа-Україна Лізинг», із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначене рішення незаконним та необґрунтованим через неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в ньому судом першої інстанції обставинам справи. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 по справі №922/1873/18 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що поставка товару здійснювалася позивачем без належних правових підстав та без відома керівництва ПФ «Альфа-Україна Лізинг», а тому у відповідача відсутнє право вимоги сплати коштів за Договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Пелипенко Н.М., судді Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 922/1873/18. Позивачу встановлено строк до 05.02.2019 для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

05.02.2019 судом отримано від позивача відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1253), в якому Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком» просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/1873/18 без змін, посилаючись на те, що факт постачання товару та його прийняття відповідачем підтверджується видатковими накладними, які є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 справу № 922/1873/18 за апеляційною скаргою Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг» на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 призначено до апеляційного розгляду. Учасників справи повідомлено про те, що розгляд справи № 922/1873/18 відбудеться 26 лютого 2019 року о 14:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 118. Участь сторін у судовому засіданні визнано необов'язковою.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 26.02.2019 не з'явився.

Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1 аркуші справи 124-125).

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 26.02.2019 судом обовязковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника відповідача.

Уповноважений представник позивача у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні 26.02.2019, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі №922/1873/18 без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог частин першої, другої та пятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою «Фармаком» (ТОВ ВТФ «Фармаком», позивач, постачальник) та Приватною фірмою «Альфа-Україна Лізинг» (ПФ «Альфа-Україна Лізинг», відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № АБ-1/01/12 (далі - Договір) (том 1 аркуші справи 11-13).

Згідно пункту 1.1. Договору позивач, як постачальник, зобов'язався поставляти та передавати у власність відповідача, як покупця, визначений цим Договором товар, а відповідач зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і його скріплення печатками сторін та діє на протязі одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий термін, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

Враховуючи відсутність з боку сторін заяв та пропозицій про припинення чи зміну умов вищезазначеного договору у передбачені ним строки, відповідний правочин був пролонгований на 2013 рік.

01.01.2014 сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № АБ-1/01/12 від 01.01.2012, згідно пункту 1 якої сторони домовилися пролонгувати дію Договору № АБ-1/01/12 від 01.01.2012. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов цього Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які передбачені Договором (том 1 аркуш справи 14).

На підтвердження факту виконання умов Договору та поставки товару на суму 20558,97 грн. позивач надав видаткові накладні, які скріплені підписами та відбитками печаток підприємств сторін за відповідний період, а саме:

-РН-0001449 від 12.01.2017 на суму 865,44 грн.,

-РН-0001450 від 12.01.2017 на суму 575,70 грн.,

-РН-0001451 від 12.01.2017 на суму 1673,52 грн.,

-РН-0001452 від 12.01.2017 на суму 1187,28 грн.,

-РН-0001453 від 12.01.2017 на суму 1036,50 грн.,

-РН-0001454 від 12.01.2017 на суму 1864,50 грн.,

-РН-0001455 від 12.01.2017 на суму 1334,58 грн.,

-РН-0001456 від 12.01.2017 на суму 330,78 грн.,

-РН-0001457 від 12.01.2017 на суму 483,00 грн.,

-РН-0001458 від 12.01.2017 на суму 951,48 грн.,

-РН-0007088 від 24.02.2017 на суму 882,84 грн.,

-РН-0007114 від 24.02.2017 на суму 2406,90 грн.,

-РН-0007112 від 24.02.2017 на суму 2811,00 грн.,

-РН-0007111 від 24.02.2017 на суму 2012,52 грн.,

-РН-0007110 від 24.02.2017 на суму 1709,28 грн.,

-РН-0007109 від 24.02.2017 на суму 4159,62 грн.,

-РН-0007108 від 24.02.2017 на суму 3966,30 грн.,

-РН-0007107 від 24.02.2017 на суму 1866,36 грн.,

-РН-0007106 від 24.02.2017 на суму 2043,24 грн.,

-РН-0007105 від 24.02.2017 на суму 2230,68 грн. (том 1 аркуші справи 18-37).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач прийняв вказаний у видаткових накладних товар без зауважень та заперечень щодо кількості та вартості.

Всі вищезазначені накладні містять посилання на Договір поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Відповідно до пункту 5.3. Договору, оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

У пункті 5.4. Договору сторони дійшли згоди, що покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар два рази на місяць (до 15 та 30 числа поточного місяця).

Як зазначає позивач, зазначена умова Договору відповідачем не виконувалась, що відповідачем не спростовано.

Станом на 24.01.2018 у ПФ «Альфа-Україна Лізинг» перед TOB ВТФ «Фармаком» існує заборгованість в розмірі 20558,97 грн.

Згідно пункту 5.5. Договору, в разі ненадання письмового звіту в строки, що передбачені пунктом 5.4. Договору, ПФ «Альфа-Україна Лізинг» зобов'язана сплатити ТОВ ВТФ «ФАРМАКОМ» вартість всього поставленого, але неоплаченого товару, до кінця місяця, в якому не був наданий письмовий звіт.

Позивач стверджує, що внаслідок ненадання звітів та припинення оплати новий товар для реалізації ПФ «Альфа-Україна Лізинг» не направлявся.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 02.03.2018 за № 135 з вимогою про оплату заборгованості в сумі 20558,97 грн. до 01.04.2018 та акт звірки розрахунків за період з 01.02.2018 по 28.02.2018. Однак відповідач не надав будь-якої відповіді на претензію. Від отримання зазначеної претензій та акту звірки взаєморозрахунків ухиляється, про що свідчить поштова кореспонденція, яка повертається до позивача з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (том 1 аркуші справи 15-17).

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, правовідносини сторін врегульовано Договором № АБ-1/01/12 від 01.01.2012, який за своєю правовою природою є договором поставки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до положень статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів статей 626, 627 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 13 та статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У пунктах 2.5., 2.6. Договору поставки сторони домовились, що поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі партії товару Покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від Постачальника до Покупця відбувається в момент підписання Покупцем видатково-прибуткової накладної на партію товару. В момент приймання товару покупець здійснює перевірку відповідності кількості та якості (комплектності) товару правилам інструкції П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при раді міністрів СРСР від 15.06.1965, та Інструкції П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при раді міністрів СРСР від 25.04.1966.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Із матеріалів справи вбачається, що факт виконання позивачем умов Договору поставки підтверджується доданими до позовної заяви двосторонніми видатковими накладними, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксують факт здійснення господарської операції, а тому є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, оскільки відповідають вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором свідчить і відсутність з боку відповідача під час отримання товару будь-яких претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Розглянувши дану справу, суд першої інстанції з наявних у матеріалах справи документів встановив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 20558,97 грн., оскільки строк виконання ПФ «Альфа-Україна Лізинг» своїх зобов'язань перед ТОВ ВТФ «Фармаком» по сплаті вартості отриманого згідно видаткових накладних товару за Договором для відповідача вже настав. При цьому, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність заборгованості за отриманий товар згідно вищезазначених видаткових накладних за Договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що за пунктом 1.2. Договору поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012 найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються специфікацією, що є додатком № 1 до договору та являється його невідємною частиною. Однак до позовної заяви будь-яких специфікацій не надано.

Крім того, згідно з пунктом 2.1. Договору № АБ-1/01/12 від 01.01.2012, поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця, а пункт 2.2. Договору встановлює, що сторони погоджують асортимент, кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в додатках до позовної заяви відсутні заявки покупця і ці заявки не були долучені протягом всього судового розгляду справи. Без наявності цих специфікацій та заявок відповідач не визнає обґрунтованість постачання певних партій товару за договором, оскільки ТОВ ВТФ «Фармаком» мав поставляти товар лише за вищевказаними документами, які відображають волевиявлення ПФ «Альфа-Україна Лізинг». На думку скаржника за відсутності заявок і специфікацій ТОВ ВТФ «Фармаком» здійснювало постачання певних партій товару за власною ініціативою, без відома керівництва ПФ «Альфа-Україна Лізинг».

Таким чином, відповідач стверджує, що за договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012 при постачанні товару без заявки покупця, постачальник, тобто ТОВ ВТФ «Фармаком», не має права вимагати сплати коштів за цей товар, а навпроти, зобов'язаний сплатити покупцю, тобто ПФ «Альфа-Україна Лізинг», суму штрафу відповідно до пункту 7.4.1. Договору.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції визнає ці твердження відповідача безпідставними, оскільки волевиявлення ПФ «Альфа-Україна Лізинг» стосовно отримання певної партії товару та фактичне отримання відповідачем спірного товару без зауважень щодо асортименту та кількості підтверджене доданими до позову видатковими накладними, які містять підпис представника покупця у відповідній графі, та печатку підприємства, що відповідачем не спростовано.

Тому доводи відповідача щодо постачання партій товару за власною ініціативою позивача, без відома керівництва ПФ «Альфа-Україна Лізинг», судом апеляційної інстанції відхиляються, як необґрунтовані.

Водночас, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що пункт 7.4.1. Договору поставки містить умову про те, що в разі поставки постачальником товару в кількості, яка перевищує замовлення покупця, та при відмові постачальника забрати надлишок товару, постачальник зобовязаний сплатити на користь покупця штраф у розмірі 100% від вартості перепоставленого товару».

Проте відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо постачання позивачем товару в кількості, яка перевищує замовлення покупця, або будь-яких заперечень з цього приводу, відмови позивача забрати надлишок товару та вимоги відповідача щодо сплати штрафних санкцій згідно умов пункту 7.4.1. Договору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 20558,97 грн., оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність заборгованості за отриманий товар згідно доданих до позовної заяві видаткових накладних за Договором поставки № АБ-1/01/12 від 01.01.2012.

Отже доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а тому в їх задоволенні судом апеляційної інстанції відмовляється.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у даній справі, яке ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/1873/18 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватної фірми «Альфа-Україна Лізинг» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/1873/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай