ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1292/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця Кравченко Олени Володимирівни, м. Харків, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 138052,96 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Коваль Г.Ю., довіреність №08-21/192/2-19 від 21.01.2019;

відповідач - Кравченко О.В., паспорт НОМЕР_2, адвоката Гребенюк О.О., довіреність № 1877 від 18.07.2018;

3-ї особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця Кравченко Олени Володимирівни безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 138052,96 грн. за період з 01.05.2015 по 30.04.2018 згідно ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ФОП Кравченко О.В. та ОСОБА_2 з 01.05.2015 по теперішній час використовують земельну ділянку площею 0,0411 га по АДРЕСА_3 без виникнення права власності або користування нею та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим відповідач зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно, тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1292/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 12 червня 2018 р. о 11:00 год.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2.

11.06.2018 від відповідача та 3-ї особи до суду надійшли заперечення на позовну заяву (вх. №16812), у яких вони зазначають, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки сплачують земельний податок, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати, а також позивач не оформив право оренди за ними.

У судовому засіданні 12.06.2018 на підставі ч.2 ст.216 ГПК України було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 12.06.2018 про оголошення перерви до 19.07.2018 об 10:30 год.

18.07.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20766).

В судовому засіданні представник відповідача просив суд продовжити строк для надання відповіді на відзив, проте ухвалою господарського суду Харківської області від 19 липня 2018 року відмовлено відповідачу у продовженні процесуального строку на подання відзиву на позов.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 липня 2018 року провадження у справі № 922/1292/18 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 922/3412/17 у подібних правовідносинах.

07.12.2018 до суду від позивача надійшло клопотання (вх. №34229), в якому останній просить суд поновити провадження у справі №922/1292/18. В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилався на те, що справу №922/3412/17 розглянуто, за результатами її розгляду Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову від 20.11.2018 та повний текст вищезазначеної постанови опубліковано на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 05.12.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.18р. провадження у справі № 922/1292/18 поновлено. Суд перейшов до розгляду справи № 922/1292/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "09" січня 2019 р. о 12:00 год.

У судовому засіданні 09.01.2019 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 09.01.2019 про відкладення підготовчого засідання на 30.01.2019 о 09:40 год.

У судовому засіданні 30.01.2019 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 30.01.2019 про відкладення підготовчого засідання на 04.02.2019 о 14:00 год.

У судовому засіданні 04.02.2019 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 04.02.2019 про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 18.02.2019 о 10:00 год.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 18 лютого 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 26.02.2019 року об 14:00 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, представник відповідача повідомив про те, що оплата, яка проводилась відповідачем 27.12.2013 в сумі 1500,00 грн., 14.01.2014 в сумі 1500,00 грн. та 21.01.2014 в сумі 1500,00 грн. була зарахована в рахунок погашення оплати за користування земельною ділянкою за 2018 рік.

3-я особа у судове засідання не з'явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" за відстеженням поштового пересилання № 373, де вказано, що ухвалу - повідомлення від 18.02.2019 про проведення судового засідання, що призначене на 26.02.2019 о 14:00 3-я особа отримала особисто 21.02.2019.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представника 3-ої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.02.2018 № 113086156 право власності на нежитлові приміщення № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3 з 13.02.2008 зареєстровано за Кравченко О.В. на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.12.2007 № 2-5409.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка Кравченко Олена Володимирівна набула право власності на нежитлові приміщення № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3, на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року по справі №2-5409 як фізична особа, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17729709 від 13.02.2008 (арк. 45-46, 50) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №113086156 від 07.02.2018 (арк. 18-19).

Нежитлові приміщення № 5, 5а, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14 в літ. "А-1" загальною площею 133,9 кв.м. по АДРЕСА_3 з 13.02.2008 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.12.2007 № 2-5409.

Проте, Кравченко О.В. зареєстрована як фізична особа - підприємець з 22.02.2008, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (арк.15-17). Крім того, з рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року по справі №2-5409 вбачається, що нежитлові приміщення № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3 призначені для комерційного використання.

Отже, за наведених обставин, приймаючи до уваги, що відповідач використовує земельну ділянку з метою здійснення підприємницької діяльності, суд вважає, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства господарським судом.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 14.03.2017 №19-20.08-3-922/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 13.03.2017 №1540/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_3 не зареєстровані.

Отже, земельна ділянка загальною площею 0,0411 га по АДРЕСА_3 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Позивач зазначає, що відповідач використовує з моменту виникнення у нього права власності нежитлові приміщення № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3 з 01.05.2015 та по 30.04.2018 відповідач не сплачував за користування вказаною земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти в сумі 138052,96 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 07.02.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФОП Кравченко О.В. та ОСОБА_2 використовують земельну ділянку площею 0,0411 га по АДРЕСА_3 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1", право власності на яку зареєстровано за вищевказаними особами.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж та площі від 07.02.2018 (арк. 27-31).

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат від 05.10.2015 № 012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_7 (кваліфікаційний сертифікат від 24.12.2012 №000023).

Разом з актом, позивачем надано до суду план меж фактичного користування земельною ділянкою, ситуаційна схема розміщення земельної ділянки та фото земельної ділянки та будівель.

Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив'язкою до сертифікованої мережі в системі СК-63 Харків (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S660P №S6622С123188554. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S660Р №S6626С123188554).

Отже, позивач зазначає, що при проведення обстеження встановлений фактичний розмір земельної ділянки, яку використовує відповідач.

Так, відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.05.2015 по 31.12.2015, розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 3266,11 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 489916 грн. ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%).

Отже, за період з 01.05.2015 по 31.12.2015 ФОП Кравченко О.В. мала сплатити до бюджету 26128,88 грн., проте відповідачем за вказаний період було сплачено земельний податок в розмірі 2101,28 грн., а тому за цей період до місцевого бюджету не надійшли грошові кошти за користування земельною ділянкою в сумі 24027,60 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 4680,33 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 702050 грн. ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%).

Отже, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ФОП Кравченко О.В. мала сплатити до бюджету 56164 грн., проте відповідачем за вказаний період було сплачено земельний податок в розмірі 5641,36 грн., а тому за цей період до місцевого бюджету не надійшли грошові кошти за користування земельною ділянкою в сумі 50522,64 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 3968,92 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 595338 грн. ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%).

Отже, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ФОП Кравченко О.В. мала сплатити до бюджету 47627,04 грн., проте відповідачем за вказаний період було сплачено земельний податок в розмірі 5979,84 грн., що підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Харківській області № 416/20-40-58-06-18 від 06.02.2019, а тому за цей період до місцевого бюджету не надійшли грошові кошти за користування земельною ділянкою в сумі 41647,20 грн.

Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 3968,92 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 595338 грн. ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1, відсотку строку оренди - 100,00%).

Отже, за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 ФОП Кравченко О.В. мала сплатити до бюджету 15875,68 грн.

Проте, після відкриття провадження у справі - 13.07.2018 відповідачем було сплачено земельний податок в розмірі 1480 грн., що підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Харківській області № 416/20-40-58-06-18 від 06.02.2019, а тому за цей період станом на момент вирішення спору до місцевого бюджету не надійшли грошові кошти за користування земельною ділянкою в сумі 14395,68 грн.

Таким чином, всього за період з 01.05.2015 по 30.04.2018 відповідачем не було сплачено до бюджету за користування вказаною земельною ділянкою 130593,12грн.

Відповідач із позовними вимогами не погоджується, у відзиві на позов та письмових поясненнях зазначав, що сплачував земельний податок з моменту виникнення у відповідача права власності на нежитлові приміщення за користування земельною ділянкою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє та використовує нежитлові приміщення № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3. Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, норма статті 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільний кодекс України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельними ділянками у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

При цьому, суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов'язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

За розрахунком позивача, розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна склав 138052,96 грн. за період з 01.05.2015 по 30.04.2018.

Відповідач у період з 01.05.2015 по 30.04.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов'язок укласти та зареєструвати договір оренди на вищезазначену земельну ділянку. Цього обов'язку відповідач не виконав, а отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі.

Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене ФОП Кравченко О.В., як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Проте, розглянувши матеріали справи та докази надані відповідачем в обґрунтування заперечень, суд зазначає про наступне.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем сплачувався земельний податок за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мар'їнська 3-Б, що належить відповідачу на праві власності згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року по справі №2-5409.

Відповідачем у справі надані докази на підтвердження сплати земельного податку за період з моменту виникнення у відповідача права власності на нежитлові приміщення: № 1, 3, 3а, 4, 12а,14а, 15а, 16 в літ. "А-1" площею 152,4 кв.м. по АДРЕСА_3

У матеріалах справи міститься податкове повідомлення - рішення від 22.02.2018 №34/190-1309-2038 відповідно до якого підлягає сплаті земельний податок у розмірі 5979,84 грн.

У матеріалах справи міститься довідка Головного управління ДФС у Харківській області № 416/20-40-58-06-18 від 06.02.2019р. щодо фактичної оплати відповідачем земельного податку за 2017 рік у сумі 5979,84 грн.

Позивачем у розрахунку за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 нараховано орендну плату, що повинен був сплатити відповідач за зазначений період, а саме у розмірі 47627,04 грн. Проте, відповідач сплатив 07.07.2017 земельний податок в сумі 5979,84 грн., отже сумою безпідставно утриманих грошових коштів у вказаний період є сума у розмірі 41647,20 грн., а тому в частині позовних вимог у розмірі 5979,84 грн. позов заявлено безпідставно, у зв'язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Крім того, після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено за 2018 рік земельний податок в розмірі 1480,00 грн., що підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Харківській області № 416/20-40-58-06-18 від 06.02.2019р.

Згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, зокрема якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення 1480,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору).

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 130593,12 грн.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що оплата яка проводилась ним 27.12.2013 в сумі 1500,00 грн., 14.01.2014 в сумі 1500,00 грн. та 21.01.2014 в сумі 1500,00 грн. була зарахована в рахунок погашення оплати за користування земельною ділянкою за 2018 рік, суд зазначає наступне.

Згідно довідки Головного управління ДФС у Харківській області № 416/20-40-58-06-18 від 06.02.2019р. відповідачем у 2018 році було сплачено земельний податок на загальну суму 1480,00 грн., а отже доводи відповідача стосовно того, що оплата яка проводилась ним 27.12.2013 в сумі 1500,00 грн., 14.01.2014 в сумі 1500,00 грн. та 21.01.2014 в сумі 1500,00 грн. була зарахована в рахунок погашення оплати за користування земельною ділянкою за 2018 рік є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору в сумі 1958,89 грн. покладаються на відповідача та витрати зі сплати судового збору в сумі 89,69 грн. покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що для повернення суми сплаченого судового збору у розмірі 22,20 грн. йому необхідно звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в розмірі 130593,12 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кравченко Олени Володимирівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 130593,12 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1958,90 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

В частині позовних вимог щодо стягнення 5979,84 грн. у задоволенні позову відмовити.

Врешті частині позовних вимог щодо стягнення 1480,00 грн. закрити провадження у справі.

Позивач: Харківська міська рада (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Кравченко Олена Володимирівна (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1).

3-я, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11.03.2019 р.

Суддя І.О. Чистякова