ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.02.2019 Справа № 905/2213/18

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6, )

до комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька область, місто Горлівка, вулиця Ушева, будинок №1; код ЄДРПОУ - 30500344)

про стягнення 11 726 168,10 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-209 від 26.10.2018)

від відповідача: не зявився

С У Т Ь С П О Р У

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 11 726 168,10 гривень, з яких:

- 236 289,31 гривень пеня;

- 1 563 415,75 гривень 3% річних;

- 9 926 463,04 гривень інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №658/14-БО-6 від 05.12.2013 в частині несвоєчасної сплати переданий газ, у звязку з чим нараховано пеню, 3% річних, інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.11.2018 відкрито провадження у справі №905/2213/18 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.12.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.12.2018 відкладено підготовче судове засідання на 28.01.2019.

У судовому засіданні 28.01.2019 судом вирішено всі питання, передбачені ст. 182 ГПК України, вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 25.02.2019.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Одночасно, за висновками суду, комунальне підприємство по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами статті 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради є: 84601, Донецька область, місто Горлівка, вулиця Ушева, будинок №1.

У відповідності до листів Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» відділення поштового звязку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, у т.ч. м. Горлівка.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua) розміщувались оголошення з повідомленнями про дату та час судових засідань у справі №905/2213/18.

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про день, місце та час судового засідання.

Відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

05 грудня 2013 року між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач, продавець) та КП по теплопостачанню Вуглик Горлівської міської ради (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 658/14-БО-6 (далі по тексту Договір), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

У пункті 2.1 Договору узгоджено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 6 338 тис.куб.м., в щомісячних обсягах вказаних у даному пункті.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3, 3.4 Договору).

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 Договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору).

У пункті 7.2 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату газу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору).

Додатковими угодами № 1 від 28.01.2014, № 2 від 29.04.2014, № 3 від 20.05.2014, №4 від 13.06.2014, № 4/2 від 30.09.2014, № 4/3 від 26.11.2014, №5 від 19.12.2014 до вказаного договору вносились зміни щодо ціни газу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.10.2015 у справі №905/1382/15 стягнуто з КП по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 17 628 877,45 гривень основного боргу за зобовязаннями січень квітень 2014 року, жовтень грудень 2014 року, 3 029 047,20 гривень пені за період з 15.02.2014 по 16.06.2015, 422 713,26 гривень 3% річних за період з 15.02.2014 по 16.06.2015, 9 051 689,92 гривень інфляційних втрат за період березня 2014 року травень 2015.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, ухвалене у справі №905/1382/15 рішення господарського суду від 06.10.2015 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують, тобто наявність у КП по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради перед публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №658/14-БО-6 від 05.12.2013 за зобовязаннями січня квітня 2014 року, жовтня грудня 2014 року, зі сплати пені за період з 15.02.2014 по 16.06.2015, 3% річних за період з 15.02.2014 по 16.06.2015, інфляційних втрат за період березня 2014 року травень 2015.

Оцінивши договір, з якого виникли права та обовязки сторін, господарський суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобовязаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобовязаннями.

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу природний газ, що підтверджується підписаним актом приймання-передачі, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати поставленого у січні квітні 2014 року, жовтні грудні 2014 року природного газу, позивач звернувся до господарського суду та просить стягнути з відповідача пеню, нараховану на суму заборгованості за зобовязаннями грудня 2014 року, за період з 17.06.2015 по 14.07.2015 в розмірі 236 289,31 гривень, 3% річних за період з 17.06.2015 по 31.05.2018 в розмірі 1 563 415,75 гривень та інфляційні втрати за період червень 2015 квітень 2018 року в розмірі 9 926 463,04 гривень.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 7.2 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату газу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що розмір нарахованих позивачем пені та 3% річних є вірним.

Щодо розрахунку інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним.

Так, позивачем нараховано інфляційні втрати на суму боргу за зобовязаннями січня квітня 2014 року, жовтня грудня 2014 року з урахуванням сум, на які збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та які були стягнені рішенням господарського суду Донецької області від 06.10.2015 у справі 905/1382/15.

Проте, позивачем помилково визначений розмір інфляційних втрат на який збільшилась заборгованість, адже господарським судом позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в цій частині були задоволені частково.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.10.2015 у справі №905/1382/15 стягнуто з комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» інфляційні втрати нараховані на заборгованість:

- за січень 2014 року у сумі 2 027 556,42 гривень за період березень 2014 року травень 2015 року;

- за лютий 2014 року у сумі 1 590 140,21 гривень за період квітень 2014 року травень 2015 року;

- за березень 2014 року у сумі 1 108 373,58 гривень за період травень 2014 року травень 2015 року;

- за квітень 2014 року у сумі 376 392,13 гривень за період червень 2014 року травень 2015 року;

- за жовтень 2014 року у сумі 598 522,50 гривень за період грудень 2014 року травень 2015 року;

- за листопад 2014 року у сумі 1 506 041,12 гривень за період січень 2015 року травень 2015 року;

- за грудень 2014 року у сумі 1 844 663,96 гривень за період лютий 2015 року травень 2015 року,

а всього 9 051 689, 92 гривень.

За здійсненим судом перерахунком розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 9 687 929,90 гривень із розрахунку:

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 4 782 033,17 гривень = 18 661,95 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 3 865 920,62 гривень = 1 403 747,06 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 2 828 232,79 гривень = 1 026 954,21 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 1 020 618,65 гривень = 370 594,89 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 1 948 035,76 гривень = 707 347,55 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 5 257 395,87 гривень = 1 909 002,98 гривень;

за період червень 2015 квітень 2018 року на суму боргу 6 978 330,51 гривень = 2 533 888,27 гривень відповідно.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 11 726 168,10 гривень, з яких 236 289,31 гривень пеня, 1 563 415,75 гривень 3% річних, 9 926 463,04 гривень інфляційні втрати- задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька область, місто Горлівка, вулиця Ушева, будинок №1; код ЄДРПОУ - 30500344) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6, ) 236 289,31 гривень пені, 1 563 415,75 гривень 3% річних, 9 687 929,90 гривень інфляційних втрат, 172 314,60 гривень судового збору.

В частині стягнення 238 533,14 гривень інфляційних втрат відмовити.

У судовому засіданні 25.02.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6, )

Відповідач: комунальне підприємство по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька область, місто Горлівка, вулиця Ушева, будинок №1; код ЄДРПОУ - 30500344)

Суддя С.М. Фурсова