ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА
"06" березня 2019 р. Справа № 924/1214/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Кам`янець - Подільської місцевої прокуратури, м. Кам`янець - Подільський в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті , м. Київ

до фізичної - особи підприємця Лукіянчука Ярослава Михайловича, м. Кам`янець - Подільський

про стягнення грошей

за участю представників сторін:
від прокуратури - Веселовська О.П. за посвідченням

від позивача - Столаба Ю.М. за посвідченням

від відповідача - не з`явився

встановив:

Прокурор, в інтересах позивача просить суд стягнути з відповідача на користь державного бюджету України 8 006, 69 грн. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно 260, 8 Євро згідно розрахунку до акту від 05.08.17.

Обгрунтовуючи позов, прокурор зазначав, що за результатами проведеного габаритно - вагового контролю автомобіля, який належить відповідачу встановлено факт перевезення відповідачем вантажу з перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, про що складено акт. Враховуючи зазначене, відповідачу зроблено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Проте, станом на час подання позову, відповідач вищевказаної плати добровільно не сплатив.

Представники прокуратури і позивача в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Відповідач свого представника до суду не направив, письмового відзиву не подав. Направлена на його адресу ухвала суду з повідомленням про дату, місце та час судового засідання повернута поштою з відміткою - "За закінченням терміну зберігання". Проте, суд виходить з того, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки адреса, за якою направлялась кореспонденція суду, згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ є реєстраційно.

Прокурор, обгрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача, вказує, що така необхідність зумовлена не вжиттям Державною службою України з безпеки на транспорті, у продовж тривалого часу заходів до стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, які перевозять вантажі з перевищенням вагових обмежень, що свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень. При цьому, Держслужба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та достовірно знала про факт несплати. Позивач, згідно чинного законодавства наділений повноваженнями звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно - вагового контролю.

Зважаючи на те, що несплата відповідачем заявлених до стягнення грошей призведе до їх ненадходження в спеціальний фонд Державного бюджету України, що, відповідно порушить інтереси держави, насамперед в бюджетній сфері та сфері забезпечення розвитку дорожнього господарства країни. Несплата заявлених платежів приведе до недоотримання коштів, що спрямовані на фінансування ремонту автодоріг та реалізацію державної програми розвитку автодоріг загального користування. Дане, в свою чергу зумовило звернення з таким позовом прокурором.

Також зазначено, що надання прокурором при поданні позову в інтересах держави доказів на підтвердження факту нездійснення або неналежного здійснення повноважним органом захисту державних інтересів, не передбачено жодним з нормативно - правових актів, що регулюють правові засади організації та діяльності прокуратури.

Невжиття уповноваженим органом заходів цивільно - правового характеру на захист інтересів держави у судовому порядку не є підставою для притягнення посадових осіб уповноваженого органу до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Питання про дисциплвнарну відповідальність також не стоїть, оскільки має місце бездіяльність не конкретної посадової особи, а органу вцілому.

Надаючи оцінку доводам прокуратури щодо необхідності представництва, суд враховує таке.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї з сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції від 31.03.05).

Пункт третій частини першої статті 131 - 1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь - яких інших функції були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. У другому - коли відповідний орган відсутній.

При цьому:

- "не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дії і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною;

- "належність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З врахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Зазначені положення узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.18 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.18 у справі № 926/03/18, від 23.09.18 у справі № 1237/17, від 06.02.19 у справі № 927/246/18.
Врахувавши вищевказані висновки, що узгоджені з аналогічною позицією Верховного Суду, судом враховується і те, що звертаючись з позовом за захистом інтересів держави, прокурор має довести: наявність інтересів держави, які порушені; наявність підстав для представницьких функцій у випадках невиконання або неналежного виконання своїх повноважень органами державної влади (місцевого самоврядування), які наділені такими функціями у відповідних правовідносинах або, в разі відсутності відповідного органу.

В даній позовній заяві, як встановлено вище, прокурор, обгрунтовуючи наявність інтересів держави вказує, що несплата відповідачем заявлених до стягнення грошей призведе до їх ненадходження в спеціальний фонд Державного бюджету України, та, відповідно до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушить економічні інтереси держави.

В той же час, при обгрунтуванні представницьких функцій, прокурор зазначив про пасивність поведінки позивача, який маючи відповідні повноваження для захисту державних інтересів, впродовж тривалого часу за їх захистом не звертається.

Судом враховується, що згідно вищевказаної практики Верховного Суду саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 ККУ (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

В даному випадку слід враховувати безпідставність доводів прокурора щодо відсутності необхідності подання доказів на підтвердження факту нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, через відсутність такої вказівки з нормативно - правових актах, оскільки відсутність такої вказівки не виключає необхідності доведення відповідних обставин. Дослідження ж причин невиконання органом держави прямо передбачених для нього обов`язків, є необхідним з урахуванням правових висновків Верховного Суду, які мають враховуватися господарським судом при прийнятті рішень.

Отже, вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивачів, без відповідних підтверджуючих доказів (що не дає можливості, на виконання вимог Верховного Суду, перевірити фактичний стан правовідносин між сторонами), не дають підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання Держслужбою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту прав держави. При цьому, про наявність відповідних функцій у позивача зазначив сам прокурор.

В контексті вищенаведеного необхідно вказати, що перед зверненням з цим позовом, прокурор повідомив про такий намір позивача листом від 19.12.18 № 79-77-18. Даний лист свідчать про те, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду який може замінювати належного суб`єкта владних повноважень (при цьому, в абзаці 6 останньої сторінки листа прокурор сам вказав, що позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах). Про неприпустимість такого підходу вказує Верховний суд про що судом відмічено вище.

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав до звернення з позовом саме прокурором, оскільки їх наявність визначається не лише обгрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обгрунтованими (документально підтвердженим) представницькими функціями.

Таким чином, відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави свідчать про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК.

Судом враховується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави, здійснене в особі певного органу має бути обгрунтоване виключним випадком підстав такого звернення (коли орган, що має відповідні повноваження не захищає чи неналежним чином захищає державні інтереси). Однак, коли орган, вказаний прокурором немає відповідних повноважень, то звернення з відповідним позовом має бути здійснено: а) або з вказівкою вірного органу, тобто органу який має повноваження; б) чи самостійно прокурором.

Керуючись ст. ст. 185, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Повний текст ухвали складено 07.03.19.

Ухвала набрала законної сили 06.03.19.

Ухвала може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 5 прим.:
1- до справи
2,3- прокуратурі (Кам`янець - Подільській місцевій прокуратурі - 32300, м.Кам`янець - Подільський, вул. Драгоманова, 11; прокуратурі Хмельницької області - 29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3)
4 - позивачу (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14)
5 - відповідачу (32300, Хмельницька обл., м. Кам`янець - Подільський, вул. Огієнка, 6, кв. 25)
Всім рекомендованими з повідомленням