СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа № 905/303/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю (адвокат) Не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від 03.07.2018р. (повний текст підписано 13.07.2018р.)
у справі№ 905/303/18 (суддя Ніколаєва Л.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача: Приватного акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м. Лиман Донецької області
простягнення 50 035 152,79 грн.
В С Т А Н ОВ И В:

У лютому 2018 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Позивач) до Приватного акціонерного товариства Горлівськтепломережа (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 50 035 152,79 грн., з яких: 26 715 770,01 грн. основний борг, 2 142 144,45 грн. - 3 % річних, 14 985 704,89 грн. інфляційні втрати, 6 191 533,44грн. - пеня.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.07.2018р. позовні вимоги задоволені частково: з Відповідача на користь Позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 26 715 770,01 грн., 3% річних в сумі 2 140 966,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 14 985 704 89грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 540 372,76грн. В частині стягнення пені у розмірі 6 191 533,44грн. та 3% річних у розмірі 1 777,95грн. в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким вимоги в цій частині задовольнити. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України не має статусу енергопостачальної компанії.

Також зазначав, що судом першої інстанції жодним чином необґрунтовані підстави часткового задоволення позовних вимог в частині 3% річних.

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу у суді апеляційної інстанції.

Представник Відповідача у судовому засіданні 04.03.2019р. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника Відповідача, який не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 31.12.2014 між сторонами Договору постачання природного газу №1504/15-БО-6, відповідно до умов п.1.1 якого Позивач зобовязався поставити Відповідачу у 2015році природний газ, а Відповідач оплатити його на умовах цього Договору;

- підписання сторонами акту прийому-передачі природного газу за січень 2015 року на загальну суму 14 331 664,59 грн. та підтвердження поставки природного газу у лютому 2015р. обсягом 1 669,728 тис.куб.м. вартістю ,42грн.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасного внесення оплати за поставлений природний газ, внаслідок чого Позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 50 035 152,79грн., а також пеню в розмірі 6 191 533,44 грн., 3% річних у розмірі 2 142 144,45 грн. та інфляційні втрати у сумі 14 985 704,89 грн.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що Позивачем не надано суду акт приймання-передачі газу за лютий 2015р., жодних належних доказів направлення Відповідачу відповідного акту, підписаного уповноваженим представником Позивача та скріпленого печаткою підприємства, що свідчить про відсутність у Відповідача підстав для здійснення будь-яких оплат за природний газ у лютому 2015р. До того ж, у лютому 2015р. Відповідач мав відносини щодо поставки природного газу не з Позивачем, а з іншим підприємством. Відповідач посилається також на те, що несплата заборгованості за січень 2015р. сталася не з його вини, а у звязку з наявністю заборгованості з боку держави та споживачів теплової енергії. Крім того, зазначав, що у звязку з триванням на території м. Горлівки антитерористичної операції останнім отримано сертифікат ТПП України про форс-мажорні обставин (обставини непереборної сили), що виключає відповідальність за невиконання зобовязань за спірним Договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту порушення Відповідачем строків оплати за поставлений природний газ, що є підставою для стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 6 191 533,44 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування мораторію на нарахування та стягнення штрафних санкцій на підставі ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. Часткове задоволення 3% річних мотивоване арифметичною помилкою, наявною у розрахунку Позивача.

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо відмови у задоволенні в стягненні пені, нарахованої за період з 17.02.2015р. по 16.09.2015р. на заборгованість за поставлений позивачем природний газ за Договором у загальній сумі 6 191 533,44 грн., оскільки вважає, що суд неправомірно застосував положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Також, на думку апелянта, підставою для скасування судового рішення є необґрунтованість підстав та порядку перерахунку розміру 3 % річних, здійсненого судом першої інстанції.

Наведене Позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, обставини справи, що встановлені судом, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає доводи Позивача безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту Позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту Позивача(в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2018р. (а.с. 33-36) основним видом діяльності Відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, встановивши, що Позивач є енергопостачальною організацією, а Відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов'язані із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції (з 07.02.2015р.) мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи, що Позивачем заявлено до стягнення суму пені у розмірі 6 191 533,44 грн., за період з 17.02.2015р. по 16.09.2015р., тобто у період дії мораторію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованого перерахунку 3% річних здійсненого судом першої інстанції, то дійсно зазначений висновок базується лише на зазначенні про наявність арифметичної помилки, але не є достатньо мотивованим. Проте, зазначене порушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення позову в цій частині, оскільки внаслідок перевірки зазначеного розрахунку, судовою колегією встановлено, що Позивачем двічі зроблено розрахунок 3% річних за 04.03.2015р. за зобовязаннями січня 2015року, що суперечить приписам діючого законодавства та є причиною невірного розрахунку, що кваліфікована судом першої інстанції у якості арифметичної помилки.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу у розмірі 26 715 770,01 грн., 3% річних 2 140 966,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 14 985 704 89грн. та погоджується з наявністю правових підстав для відмови у задоволенні пені у розмірі 6 191 533,44грн. та 3% річних у розмірі 1 777,95грн.

Інших порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/303/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/303/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 07.03.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.І. Пушай