ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа№ 910/792/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Дружинін Є.Є., адвокат, ордер №295096 від 27.02.19; Кологойда Б.А., член правління;

від відповідача - Тоцький Б.А., довіреність № б/н від 05.02.18,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/792/18 (суддя Котков О.В., повний текст складено - 06.06.2018) за позовом приватного акціонерного товариства "Кінто" до приватного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" про стягнення грошових коштів у розмірі 308 373, 69 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Кінто" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" про стягнення грошових коштів у розмірі 308 373, 69 грн., з яких: 229 000 грн. номінальної вартості облігацій та 79 373,69 грн. відсоткового доходу за 22-38 відсоткові періоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо виплати ПрАТ "Кінто" номінальної вартості облігацій та відсоткового доходу за 22-38 відсоткові періоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/792/18 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 308 373, 69 грн.

При прийнятті даного рішення місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем обставин порушення відповідачем зобов'язань щодо виплати ПрАТ "Кінто" номінальної вартості облігацій та відсоткового доходу за 22-38 відсоткові періоди.

При цьому, місцевим господарським судом було відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про стягнення відсоткового доходу за 22-26 відсоткові періоди в сумі 34 828,61 грн. та прийняти в цій частині нове - про відмову у її задоволенні.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності за вказаною вимогою, а також зазначає про необґрунтованість відмови суду першої інстанції у розстроченні судового рішення.

Крім цього, скаржник в апеляційній скарзі просить апеляційний суд розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Судом апеляційної інстанції було встановлено в ході розгляду апеляційної скарги обставини зміни типу акціонерного товариства відповідача з публічного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" на приватне акціонерне товариство "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс".

Згідно ч.1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу (ч. 3 вказаної статті).

Відповідно до п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У даному випадку відбулась лише зміна типу акціонерного товариства відповідача з публічного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" на приватне акціонерне товариство "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс", тому з огляду на викладене вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 52 Господарського процесуального кодексу України не потребується.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач, який від свого імені діє в інтересах учасників інститутів спільного інвестування - Відкритого диверсифікованого пайового інвестиційного фонду "Кінто-Класичний" та Інтервального диверсифікованого пайового інвестиційного фонду "Кінто-Народний", був власником іменних відсоткових, бездокументарних, іменних облігацій Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Богдан Моторс", серії "В", код UA , в кількості 229 штук, загальною номінальною вартістю 229 000,00 грн.

Пунктом 4.2.8 Проспекту емісії облігацій відповідача передбачено, що власник облігацій має право на отримання номінальної вартості облігацій при настанні строку їх погашення, а також право на отримання відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій після закінчення кожного відсоткового періоду.

Для реалізації свого права пред'явлення облігацій до погашення позивач у встановлений у підпункті 4.2.14.1 Змін до Проспекту емісії облігацій термін передав у власність відповідача облігації, що підтверджується розпорядженнями депозитарної установи (т.1, а.с.111-112) та виписками про операції із цінними паперами станом на 02.11.2017 (т.1, а.с.113-114).

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем з передачі йому облігацій.

Станом на дату погашення облігацій (02.11.2017) відповідач своїх обов'язків з повернення номінальної вартості та сплати процентного доходу за 22-38 відсоткові періоди не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 194 Цивільного кодексу України визначено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігацією є цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії. Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов'язань, що підтверджуються облігацією. Облігації можуть існувати виключно в бездокументарній формі.

Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №2998 від 27.12.2013 затверджено Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, яке установлює порядок здійснення емісії, обігу іменних облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій, реєстрації в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску облігацій підприємств та проспекту їх емісії, облігацій міжнародних фінансових організацій та проспекту їх емісії, змін до проспекту емісії облігацій, звіту про результати розміщення облігацій, надання до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку звіту про наслідки погашення та скасування реєстрації випуску цих облігацій.

Згідно абз. 4 п. 1 Розділу 2 вказаного Положення погашення облігацій здійснюється в строк, визначений рішенням про емісію облігацій (проспектом облігацій).

Пунктом 5 Розділу І вказаного вище Положення передбачено, що емітент відсоткових облігацій повинен виплачувати відсотковий дохід за облігаціями в розмірі та в строки, що встановлені рішенням про розміщення таких облігацій та проспектом їх емісії.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" проспект емісії цінних паперів це документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів.

Пунктом 4.2.8 Проспекту емісії облігацій відповідача передбачено, що власник облігацій має право на отримання номінальної вартості облігацій при настанні строку їх погашення, а також право на отримання відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій після закінчення кожного відсоткового періоду.

Відповідно до п. 4.2.14.1 Проспекту емісії облігацій відповідача, з урахуванням змін до нього від 15.04.2013 року, дата початку погашення облігацій - 31.10.2017, дата закінчення погашення - 02.11.2017.

У п. 4.2.13.1 Проспекту емісії облігацій, з урахуванням змін до нього від 15.04.2013 року, визначено, що виплати відсоткового доходу здійснюються емітентом в національній валюті України (гривні) через уповноваженого платіжного агента - Акціонерний банк "ІНГ Банк Україна" за адресою Акціонерного банку "ІНГ Банк Україна" 04070, м. Київ, вул. Спаська, 30А, на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій, який складається на момент закінчення операційного дня, що передує дню початку виплати відсоткового доходу та надається депозитарієм ВАТ "МФС" на початок виплати відсоткового доходу.

Виплата відсоткового доходу власнику - юридичній особі здійснюється на її поточний рахунок. Відсотки за облігаціями нараховуються відповідно до відсоткових періодів. Кожний відсотковий період складає 91 календарний день. Виплата відсоткового доходу здійснюється протягом 1 операційного дня в наступні строки:

2206.08.201304.11.20139105.11.2013
2305.11.201303.02.20149104.02.2014
2404.02.201405.05.20149106.05.2014
2506.05.201404.08.20149105.08.2014
2605.08.201403.11.20149104.11.2014
2704.11.201402.02.20159103.02.2015
2803.02.201504.05.20159105.05.2015
2905.05.201503.08.20159104.08.2015
3004.08.201502.11.20159103.11.2015
3103.11.201501.02.20169102.02.2016
3202.02.201602.05.20169103.05.2016
3303.05.201601.08.20169102.08.2016
3402.08.201631.10.20169101.11.2016
3501.11.201630.01.20179131.01.2017
3631.01.201701.05.20179102.05.2017
3702.05.201731.07.20179101.08.2017
3801.08.201730.10.20179131.10.2017

За умовами п. 4.2.13.2 Проспекту емісії облігацій, з урахуванням змін до нього від 15.04.2013 року, на дату виплати відсоткового доходу за облігаціями платіжний агент Акціонерний банк "ІНГ Банк Україна" отримує в депозитарії ВАТ "МФС" зведений обліковий реєстр, складений на кінець робочого дня, що передує даті виплати. На підставі зведеного облікового реєстру Акціонерний банк "ІНГ Банк Україна" розраховує суми виплати відсоткового доходу для кожного власника та за рахунок емітента виплачує власникам облігацій належний їм відсотковий дохід згідно з вимогами діючого законодавства та умовами випуску.

Сума відсоткового доходу, що підлягає виплаті за облігаціями, розраховується за формулою:

Д = 1000 * (% ставка / 100%) * (91 / 365), де

Д - сума нарахованого відсоткового доходу;

91 - тривалість відсоткового доходу;

% ставка - ставка, за якою нараховується відсотковий доход за облігаціями;

1000 - номінальна вартість облігацій (грн.).

Відсоткова ставка за першим, другим, третім та четвертим відсотковими періодами - 13,5% річних. Відсоткова ставка за іншими відсотковими періодами встановлюється Наглядовою радою емітента. При цьому, емітент зобов'язується опублікувати нову ставку або підтвердити незмінність попередньої ставки в тому ж виданні, де буде опублікований Проспект емісії облігацій.

Нова відсоткова ставка не може бути меншої за облікову ставку Національного банку України, яка буде діяти на дату прийняття рішення про зміну відсоткової ставки.

Рішенням наглядової ради відповідача від 04 квітня 2012 встановлено відсоткову ставку за 17, 18, 19 та 20 відсотковими періодами за відсотковими облігаціями в розмірі 16% річних (відповідає розміру облікової ставки Національного банку України на відповідну дату).

Повідомлення про прийняття вказаного рішення та встановлення відсоткової ставки за 17, 18, 19 та 20 відсотковими періодами у розмірі 16% річних було опубліковано у виданні "Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку", №65 від 05.04.2012 (т.1, а.с. 149, зворотній бік).

В свою чергу, за 22-24 відсотковими періодами наглядовою радою відповідача рішення про встановлення нової (зміну) ставки не приймалось.

Доказів наявності повідомлення про незмінність попередньої ставки у розмірі 16% річних за 22-24 відсоткові періоди у матеріалах справи не міститься.

Згідно пунктом 4.2.13.2 проспекту емісії облігацій емітент зобов'язується опублікувати нову ставку або підтвердити незмінність попередньої ставки в тому ж виданні, де буде опублікований Проспект емісії облігацій.

При цьому, будь-яких наслідків чи відповідальності за порушення зобов'язання щодо опублікування підтвердження ставки Проспектом емісії облігацій не передбачено.

Згідно вказаного Проспекту відсоткова ставка встановлюється наглядовою радою емітента, а Проспект емісії облігацій не містить жодних положень щодо визначення відсоткової ставки у випадку відсутності публікацій нової ставки або підтвердження попередньої.

Отже, враховуючи чинність рішення наглядової ради відповідача від 04 квітня 2012, яким було встановлено відсоткову ставку за 17, 18, 19 та 20 відсотковими періодами у розмірі 16% річних, не опублікування незмінності цієї (попередньої) ставки на 22-24 відсоткові періоди не може бути підставою для застосування при обрахунку відсоткового доходу за вказані періоди іншої ставки.

Крім цього, рішенням наглядової ради відповідача, яке оформлене протоколом №3 від 02.04.2014, встановлено відсоткову ставку за 25, 26, 27 та 28 відсотковими періодами за відсотковими облігаціями в розмірі 6,5% річних (відповідає розміру облікової ставки Національного банку України на відповідну дату).

Повідомлення про прийняття вказаного рішення та встановлення відсоткової ставки за 25, 26, 27 та 28 відсотковими періодами у розмірі 6,5% річних було опубліковано у виданні "Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку", №66 від 07.04.2014 (т.1, а.с. 150, зворотній бік).

За 29-32, 33-36 та 37 -38 відсотковими періодами наглядовою радою відповідача рішення про встановлення нової (зміну) ставки не приймалось.

Повідомлення про незмінність попередньої ставки за 33-36 відсотковими періодами було оприлюднено у виданні "Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку" №64 від 04.04.2016.

Повідомлення про незмінність попередньої ставки у розмірі 6,5% річних за 29-32 та 37-38 відсоткові періоди не здійснено, проте враховуючи чинність рішення наглядової ради відповідача від 02.04.2014, яким було встановлено відсоткову ставку за 25, 26, 27 та 28 відсотковими періодами за відсотковими облігаціями в розмірі 6,5% річних, не опублікування незмінності цієї (попередньої) ставки на 29-32 та 37-38 відсоткові періоди не може бути підставою для застосування при обрахунку відсоткового доходу за вказані періоди іншої ставки.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №910/4064/17.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та встановлених проспектом емісії облігацій (зі змінами від 15.04.2013) дат здійснення виплат, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

В силу положень ч. 2 ст. 197 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" відмова від виконання зобов'язання, посвідченого цінним папером, з посиланням на відсутність підстави зобов'язання або на його недійсність не допускається.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача номінальної вартості облігацій в сумі 229 000 грн. та відсоткового доходу за 22-38 відсоткові періоди в сумі 79 373,69 грн., всього разом 308 373,69 грн., є обґрунтованими.

Стосовно непогодження апелянта із висновком суду першої інстанції щодо відсутності пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення відсоткового доходу за 22-26 відсоткові періоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До позовних даних позовних вимог, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігацією є цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії.

Погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів, що здійснюються в установленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку порядку та пов'язані з виконанням емітентом зобов'язань за борговими емісійними цінними паперами та іншими емісійними цінними паперами в установлених законом випадках шляхом виплати власникам таких цінних паперів номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг), або конвертації цінних паперів у строки, передбачені проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів, та скасування реєстрації випуску цінних паперів (п.13 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Пунктом 4.2.8 Проспекту емісії облігацій відповідача передбачено, що власник облігацій має право на отримання номінальної вартості облігацій при настанні строку їх погашення, а також право на отримання відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій після закінчення кожного відсоткового періоду.

Відповідно до п. 4.2.14.1 Проспекту емісії облігацій відповідача, з урахуванням змін до нього від 15.04.2013 року, дата початку погашення облігацій - 31.10.2017, дата закінчення погашення - 02.11.2017.

Відповідно до п. 4.2.14.2 Проспекту емісії облігацій відповідача, для пред'явлення облігацій до погашення власники облігацій переводять належні їм облігації з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента в депозитарії ВАТ "МФС" з 9 години до 13 години дати погашення.

Отже, вказаними положеннями передбачено, що власник облігацій має право на отримання номінальної вартості облігацій при настанні строку їх погашення та за умови переведення належних йому облігацій з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента.

Таким чином, у даному випадку обов'язок емітента виплатити номінальну вартість облігацій виникає після переведення належних власнику облігацій на рахунок Емітента в депозитарії ВАТ "МФС" з 9 години до 13 години дати погашення.

Для реалізації свого права пред'явлення облігацій до погашення, позивач у встановлений у підпункті 4.2.14.1 Змін до Проспекту емісії облігацій термін, а саме 02.11.2017, передав у власність відповідача облігації, що підтверджується розпорядженнями депозитарної установи (т.1, а.с.111-112) та виписками про операції із цінними паперами станом на 02.11.2017 (т.1, а.с.113-114).

Відповідачем, в свою чергу, зобов'язання в частині оплати позивачу номінальної вартості облігацій виконані не були.

Відповідно 02.11.2017 є датою, коли позивач дізнався про порушення свого права через неотримання від відповідача номінальної вартості облігацій, тобто саме із вказаної дати розпочався перебіг трирічний строк позовної давності щодо стягнення номінальної вартості облігацій та відсоткового доходу.

Аналогічної позиції про те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення номінальної вартості облігацій та відсоткового доходу починає свій перебіг з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто такий строк потрібно обраховувати не за кожним окремим відсотковим періодом, дотримувався і Вищий господарський суд України у постанові від 10.08.2016 у справі №911/3148/15.

Стосовно посилань скаржника в обґрунтування своєї позиції щодо початку перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення відсоткового доходу за 22-26 відсоткові періоди на постанову Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/4064/17, слід зазначити, що наведений судовий акт не містить жодних висновків щодо позовної давності взагалі та початку її обрахування за вимогами про стягнення відсоткового доходу, зокрема.

При цьому, відображення у вказаній постанові висновків суду щодо строку виконання зобов'язань з оплати відсоткового доходу не свідчить про те, що початок перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення відсоткового доходу слід відраховувати після спливу строку виконання емітентом свого обов'язку щодо здійснення наведеної виплати.

Отже, доводи апелянта в наведеній частині визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Із даним позовом позивач звернувся до суду 25.01.2018, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції, тобто без пропуску позовної давності за вимогами про стягнення відсоткового доходу за 22-26 відсоткові періоди в загальній сумі 34 828,61 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність пропуску позивачем строку позовної давності та відповідно обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення у справі на 12 місяців рівними частинами по 22 795,42 грн., слід зазначити наступне.

Частино 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до пункту 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховуються те, що відповідачем жодних дій на виконання зобов'язання з оплати номінальної вартості облігацій та відсоткового доходу не вчинялося.

При цьому, апеляційним судом враховуються також матеріальні інтереси позивача, оскільки він має певні грошові зобов'язання та неотримання грошових коштів від відповідача істотно погіршує його фінансовий стан.

Крім того, слід також враховувати, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідальність боржника означає можливість стягнення суми невиконаного грошового зобов'язання у тому числі із застосуванням заходів примусового характеру передбачених законодавством.

Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тяжкий його фінансовий стан також не є підставою для розстрочення виконання рішення.

Отже, скрутне фінансове становище відповідача, не звільняє його від обов'язку виконання рішення суду та відповідно підставою для розстрочення виконання рішення бути не може.

Наведені відповідачем обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення місцевого господарського суду в даній справі і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що виконання судового рішення по даній справі негативно впливає на фінансовий стан відповідача.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладене, апелянтом не доведено обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що в свою чергу унеможливлює задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі строком на 12 місяців рівними частинами по 22 795,42 грн.

Колегія суддів з огляду на наведене також не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розстрочення виконання судового рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Автомобільна Компанія "Богдан Моторс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/792/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.03.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова