Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" лютого 2019 р. Справа №9/83

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у справі

за заявою трудового колективу Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до боржника Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

про визнання банкрутом

у загальному позовному провадженні

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Восток"

до відповідачів Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів", Товариства з обмеженою відповідальністю "Західметалгруп"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився;

від відповідачів: ВАТ "РЗТА"- Мельник І.А.;

від ТОВ "Західметалгруп" не з'явився;

від ліквідатора: Мельник І.А.;

від органу прокуратури: Шептіліс О.І..;

від ГТУ юстиції у Рівненській області: не з'явився;

від ФДМУ у Рівненській області: Беркута Є.В..

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Рівненської області від 26.09.2017 року визнано банкрутом ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів"(33021, м. Рівне-21, ІК 00235884). Відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Щербаня Олександра Миколайовича.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.09.2018 року продовжено строк ліквідаційної процедури ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" та строк повноважень арбітражного керуючого Щербаня О.М. ВАТ на шість місяців.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Восток" (далі по тексту ухвали Позивач, ТОВ Фірма "Восток") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (далі по тексту ухвали ВАТ "РЗТА") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Західметалгруп" (далі по тексту ухвали ТОВ "Західметалгруп") в якому просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 02.12.2016р., укладений між Відкритим акціонерним товариством "Рівненський завод тракторних агрегатів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західметалгруп" (далі разом як Відповідачі).

В обґрунтування своїх вимог ТОВ Фірма "Восток" посилається на те, що останню було визнано кредитором ВАТ «РЗТА» згідно ухвали Господарського суду Рівненської області від 2 жовтня 2008 року у справі № 9/83 про банкрутство вказаного відповідача (черговість задоволення вимог четверта). Водночас 2 грудня 2016 року між Відповідачами було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ "Західметалгруп" передало ВАТ «РЗТА» належне йому право вимоги заборгованості в сумі 16 372 грн. 53 коп. від боржника Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод". Спірна угода, на думку Позивача, укладена з порушення вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оскільки не може вплинути на оздоровлення ВАТ «РЗТА» в межах здійснення процедури санації, а також те, що цим правочином не було передбачено отримання ВАТ «РЗТА» будь-якого прибутку.

Ухвалою господарського суду від 08 листопада 2018 року позовну заяву ТОВ Фірма "Восток" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд позову у справі №9/83 ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

27.11.2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником відповідача ВАТ "РЗТА" подано відзив на позовну заяву №338/11 від 26.11.18р., в якому останній проти позову заперечив з наступних підстав.

Виходячи із норм пунктів 1, 2 частини 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин представник ВАТ "РЗТА" вважає звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження таким, що відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора у подальшому має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Представник ВАТ "РЗТА" стверджує, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Крім того представник ВАТ "РЗТА" у відзиві посилається на те, що стаття 1 Закону про банкрутство визначає кредитора як юридичну або фізичну особу, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Ухвалою господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 02.10.2008 року було затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ «РЗТА» в т. ч. вимоги ТОВ «Фірма «Восток» в сумі 49 550,00 грн. з четвертою чергою погашення.

Відповідно до п. 2 ст. 31 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визання його банкрутом» в редакції до 19.01.2013 року, вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Комітетом кредиторів, який представляє інтереси всіх кредиторів було схвалено укладання оспорюваного договору шляхом затвердження звіту керуючого санацією про проведену роботу в справі № 9/83.

Таким вином Відповідач ВАТ «РЗТА» вважає, що даний правочин не порушує законні права та інтереси ТОВ «Фірма «Восток».

11.12.2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником Позивача подано відповідь на відзив №113 від 07.12.18р., в якому останній зазначив наступне.

Відповідно до затвердженого ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.10.2012р. плану санації ВАТ «РЗТА», передбачені витрати боржника, пов'язані, перш за все, із погашенням визнаних судом вимог кредиторів та із витратами на здійснення процедури санації. Витрати керуючого санації на придбання боргів третіх осіб ніяким чином неможливо віднести до витрат, пов'язаних із здійсненням плану санації ВАТ «РЗТА».

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону про банкрутство, до витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді відносяться, зокрема, вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута.

Відповідач - ТОВ "Західметалгруп" відзиву на позов суду не надав.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.01.2019 року продовжено строк розгляду справи у підготовчому засіданні на 30 днів. Відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 06.02.2019 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 06.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 26.02.2019 року не з'явились представник Позивача та представник ТОВ "Західметалгруп". Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статею.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки Відповідач ТОВ "Західметалгруп" не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Таким чином суд вважає, що Відповідач ТОВ "Західметалгруп" про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності цього Відповідача та відзиву з боку останнього за наявними у ній матеріалами.

Крім того, представником Позивача подано клопотання №8 від 19.02.2019 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю взяти в ньому участь у зв'язку з участю представника у засіданні Касаційного господарського суду Верховного суду у справі №918/111/15. У разі відмови в задоволенні вказаного клопотання, розгляд справи здійснювати у відсутності повноважного представника.

Представники органу прокуратури, ВАТ "РЗТА" та ФДМУ у Рівненській області заперечили проти відкладення розгляду справи по суті.

Суд, вислухавши думку присутніх представників сторін, вирішив провести розгляд справи за відсутності повноважного представника Позивача, за наявними матеріалами справи з огляду на те, що його неявка не перешкоджає вирішенню спору і ним заявлено клопотання можливість розгляду справи без його участі.

Представник Відповідача ВАТ "РЗТА" в судовому засіданні проти вимог Позивача заперечив з підстав, викладених у відзиві №338/11 від 26.11.18р..

Представник органу прокуратури проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

02.12.2016р. між Відкритим акціонерним товариством "Рівненський завод тракторних агрегатів" (новий кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Західметалгруп" (первісний кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги (далі по тексту Договір, оспорюваний договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Первісний Кредитор передає належне йому право вимоги заборгованості 16 372 (шістнадцять тисяч триста сімдесят двох) гривень 53 копійок до Публічного акціонерного товариства "Технопривод" (ідентифікаційний код 32200047), далі по тексту Боржник, що підтверджується наказом Господарського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року по справі № 918/34/14 та наказом Господарського суду Рівненської області від 06 жовтня 2014 року по справі № 918/1159/14, а Новий Кредитор приймає право вимоги що належне Первісному Кредитору за Основним Договором. Підстави виникнення та сума вказаної заборгованості, а також стан взаєморозрахунків між Первісним Кредитором та Боржником підтверджуються ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31 липня 2015 року по праві № 918/111/15.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що з цього Договору випливає, що Новий Кредитор займає місце Первісного Кредитора в зобов'язаннях вказаних в пункті 1.1. цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1 наведеного правочину відступлення права вимоги первісного кредитора до боржника є оплатним. Новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору кошти в сумі 16 372 грн. 53 коп. протягом трьох днів з моменту підписання цього договору. Оплата здійснюється шляхом внесення коштів на поточний рахунок первісного кредитора у фінансовій установі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору ВАТ «РЗТА» через арбітражного керуючого Зуха С.І. було перераховано на рахунок ТОВ "Західметалгруп" 16 372 грн. 53 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних квитанцій.

Відповідно до п. 3.1 договору первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору документи (копії наказу господарського суду Рівненської області від 20.02.2014р. №918/34/14 та наказу господарського суду Рівненської області від 06.10.2014р. №918/1159/14), які засвідчують права, що передаються, під час підписання даного договору, та інформацію, яка важлива для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги (п. 3.1.2 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту (дати) підписання його сторонами і діє до 31.12.2017р. (п. 5.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу.

Судом встановлено, що 20.12.2017 року між ВАТ «РЗТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західметалгруп" було укладено Додаткову угоду до Договору відступлення права вимоги від 02.12.2016 року (далі по тексту Додаткова угода), яка станом на дату розгляду справи є чинною.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди визначено, що Сторони домовилися викласти п. 1.1 Договору відступлення права вимоги в наступній редакції: «Первісний Кредитор передає належне йому право вимоги заборгованості в сумі 16 372 (шістнадцять тисяч триста сімдесят двох) гривень 53 копійок до Публічного акціонерного товариства «Технопривод» (ідентифікаційний код 32200047, адреса: 35331, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул.. Привокзальна, 2), далі по тексту Боржник, що виникло на підставі неналежного виконання умов Договору поставки №8 від 25.02.2011 року в частині не оплати поставки товару згідно до видаткової накладної № 27 від 09.11.2011року, видаткової накладної № 27 від 12.04.2012 року, видаткової накладної №РН0000013 від 09.07.2012 року та видаткової накладної №РН0000023 від 18.03.2013 року, та підтверджується крім вищевказаних документів, ухвалою господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 31.07.2015 року та відповідними судовими рішеннями, що винесені у справах № 918/34/14 та 918/1159/14, а Новий Кредитор приймає право вимоги, що належне Первісному Кредитору за Основним Договором та ухвалою суду в справі № 918/111/15 від 31.07.2015 року».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сторони домовились доповнити розділ 1 Договору пунктом 1.3. наступного змісту: «Сторони домовилися, що у зв'язку з тим, що Боржник перебуває в процедурі банкрутства, то пріоритетнішими при врегулюванні взаємовідносин Нового кредитора з Боржником будуть норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Тому Новий кредитор має право вимагати виконання зобов'язань, що вказані в п. 1.1. Договору у відповідності до ухвали по справі № 918/111/15 від 31.07.2015 року, а в разі припинення провадження у справі № 918/111/15 без остаточної ліквідації Боржника, то відносини щодо погашення боргу врегульовуються Законом України «Про виконавче провадження» на стадії виконання рішень господарського суду Рівненської області по справі № 918/34/14 та по справі № 918/1159/14».

В пункті 3 Додаткової угоди сторони зазначили про те, що підтверджують, що на дату укладення Додаткової угоди всі документи, що вказані в п.1.1 даного Договору, уже передані Первісним кредитором Новому кредитору.

Судом також встановлено, що листом від 17 січня 2017 року № 06/01 ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" повідомило ПАТ "Завод "Технопривод" про відступлення йому Товариством з обмеженою відповідальністю права вимоги в сумі 16 372,53 грн. з боржника ПАТ "Завод "Технопривод". Направлення листа підтверджується фіскальними чеками.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Зі змісту пункту 1.1 оспорюваного договору в редакції Додаткової угоди вбачається, що ТОВ "Західметалгруп" передало ВАТ «РЗТА» належне йому право вимоги заборгованості в сумі 16 372 грн. 53 коп. до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод", що виникло на підставі неналежного виконання умов Договору поставки №8 від 25.02.2011 року в частині не оплати поставки товару згідно до видаткової накладної № 27 від 09.11.2011року, видаткової накладної № 27 від 12.04.2012 року, видаткової накладної №РН0000013 від 09.07.2012 року та видаткової накладної №РН0000023 від 18.03.2013 року, та підтверджується крім вищевказаних документів, що є підставою виникнення зобов'язання, ухвалою господарського суду Рівненської області по справі № 9/83 від 31.07.2015 року та відповідними судовими рішеннями, що винесені у справах № 918/34/14 та 918/1159/14, а ВАТ «РЗТА» прийняло право вимоги, що належне товариству "Західметалгруп" за Основним Договором та ухвалою суду в справі № 918/111/15 від 31.07.2015 року.

Як встановлено судом, на виконання спірного договору ТОВ "Західметалгруп" передало ВАТ «РЗТА» право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" суми грошових коштів, яка лише підтверджується наказами та ухвалою Господарського суду Рівненської області. Разом з тим вказані судові документи не є підставою виникнення цієї заборгованості. Водночас дійсною підставою виникнення спірної заборгованості за змістом оскаржуваного правочину є Договір поставки №8 від 25.02.2011 року та видаткова накладна № 27 від 09.11.2011року, видаткова накладна № 27 від 12.04.2012 року, видаткова накладна №РН0000013 від 09.07.2012 року та видаткова накладна №РН0000023 від 18.03.2013 року.

Так, зі змісту ухвали Господарського суду Рівненської області від 31.07.2015 року у справі №918/111/15 вбачається, що 25 лютого 2011 року між Товариством "Західметалгруп" та ПАТ «Завод «Технопривод» було укладено договір поставки № 8, за умовами якого Товариство зобов'язалося передавати у власність ПАТ «Завод «Технопривод» металопрокат та арматуру, конструкційні матеріали, тощо, а останній, у свою чергу, проводити оплату за товар та приймати його на умовах договору. Товариство "Західметалгруп" виконало свої зобов'язання по договору перед ПАТ «Завод «Технопривод», здійснило поставку товарів, однак ПАТ «Завод «Технопривод» в порушення договірних умов в строки, визначені договором, оплату за отриманий товар не здійснив. Заборгованість ПАТ «Завод «Технопривод» перед Товариством становить 16 372 грн. 53 коп. Заявлені грошові вимоги Товариства підтверджуються, зокрема: накладною № 27 від 9 листопада 2011 року; накладною № 27 від 19 квітня 2012 року; накладною № РН0000013 від 9 липня 2012 року; накладною № РН0000023 від 18 березня 2013 року; довіреністю № 210 від 12 квітня 2012 року; довіреністю № 720 від 9 листопада 2011 року; довіреністю № 405 від 9 липня 2012 року; довіреністю № 148 від 18 березня 2013 року.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року у справі № 918/111/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" заяву ВАТ «РЗТА» про здійснення процесуального правонаступництва було задоволено та замінено Товариство на його правонаступника ВАТ «РЗТА» .

Під час розгляду вказаної заяви судом у справі № 918/111/15 було зазначено, що правовими підставами для заміни кредитора у зобов'язанні є спірний договір відступлення права вимоги від 2 грудня 2016 року.

Статтею 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Стаття 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає кредитора як юридичну або фізичну особу, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно статті 21 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За частиною 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які відповідно до статті 599 ЦК України припиняються, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особа, до якої перейшли права кредитора під час провадження у справі про банкрутство, отримує статус учасника провадження відповідно до статті 1 Закону про банкрутство. Заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на права та обов'язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом.

Під час розгляду клопотання про здійснення заміни кредитора на його правонаступника внаслідок укладення правочину з відступлення права вимоги до боржника межі правового дослідження господарським судом зводилися до необхідності надання правової оцінки цим вимогам до боржника на предмет їх підтвердженості належними доказами у справі, однак не оцінювалася правомірність укладення договору, на підставі якого у первісного кредитора виникло це право до боржника, а також не оцінювалися правовідносини та відповідні угоди, на підставі яких таке право перейшло до нового кредитора, а лише встановлюється факт укладення таких угод.

Як встановлено судом, основне зобов'язання до боржника виникло на підставі укладеного 25 лютого 2011 року між Товариством "Західметалгруп" та ПАТ "Завод "Технопривод" договору поставки № 8. Однак, у зв'язку з порушенням ПАТ "Завод "Технопривод" договірних зобов'язань по вказаному договору Товариство "Західметалгруп" звернулося до Господарського суду Рівненської області і з позовами про стягнення заборгованості з боржника.

Рішеннями Господарського суду Рівненської області від 5 лютого 2014 року № 918/34/14 та від 6 жовтня 2014 року № 918/1159/14 стягнено з ПАТ "Завод "Технопривод" на користь Товариства "Західметалгруп" заборгованість на загальну суму 16 372 грн. 53 коп.

Відповідно до частини 1 статті 517 ЦК України у даному випадку документами, які засвідчують права, що передаються, є, зокрема, згаданий договір поставки та відповідні судові рішення.

Водночас набуття права вимоги ВАТ «РЗТА» обґрунтоване укладенням договору про відступлення права вимоги від 2 грудня 2016 року, а факт дійсності грошового зобов'язання боржника підтверджено матеріалами справи та було оцінено судом.

Судом також встановлено, що дана угода була предметом оцінки в суді касаційної інстанції при винесенні постанови від 23.10.2017 року у справі № 918/111/15 року. Відповідно до змісту якої колегія суддів Вищого господарського суду України, погоджуючись з висновком Господарського суду Рівненської області при винесенні ухвали від 16.02.2017 року у справі № 918/111/15 встановила, що при укладені угоди від 02.12.2016 року, відбулась заміна кредитора у зобов'язані, а відповідно і процесуальне правонаступництво. Також колегією суддів було встановлено повне виконання умов Договору відступлення права вимоги від 02.12.2016 року, що є підставою для заміни кредитора у справі № 918/111/15.

В свою чергу колегія суддів касаційної інстанції зазначила, що апеляційний господарський суд при винесені постанови від 13.07.2017 року у справі № 918/111/15 припустився помилкового висновку про те, що, в цьому випадку, було здійснено уступку права стягувача за рішенням суду, шляхом укладення цивільно-правової угоди. Оскільки, господарський суд апеляційної інстанції не врахував підстав на яких було ТзОВ "Західметалгруп" визнано кредитором у справі № 918/111/15, а саме - ухвалу місцевого господарського суду від 31.07.2015 року, а також помилково ототожнено виконавче провадження та провадження у справі про банкрутство, в якому грошові вимоги кредиторів розглядаються та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують суму заборгованості за цивільно-правовими зобов'язаннями.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак та обставина, що заміна кредитора у зобов'язанні - Договорі поставки №8 від 25.02.2011 року, а відповідно і процесуальне правонаступництво, відбулося саме на підставі Договору відступлення права вимоги від 02.12.2016 року, а не на підставі рішення суду, встановлена рішенням суду у господарській справі № 918/111/15 і, відповідно, не потребує повторного доказування.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень ТОВ Фірми "Восток", викладених у позовній заяві стосовно визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 02.12.2016 року.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Позивач не довів належними та допустимими доказами, що оспорюваний договір будь-яким чином порушує, не визнає чи оспорює цивільні права ТОВ «Фірми «Восток».

Дана обставина підтверджується тим, що Позивач лише констатує факт, що він кредитор у справі № 9/83 про банкрутство ВАТ «РЗТА», та посилається на норму закону, яка визначає процесуальне питання підсудності такого роду позовів, але не наводить обставин і не надає доказів порушення його прав в результаті укладення даного договору.

Суд зазначає, що в період укладення оспорюваного договору ВАТ «РЗТА» перебував в процедурі банкрутства на етапі санації (справа № 9/83). ТОВ «Фірма «Восток» є кредитором у справі № 9/83 з вимогами в сумі 49675,00 грн., які включені до реєстру як вимоги 4 черги задоволення, частка яких в реєстрі вимог кредиторів станом на 02.12.2016 року становила 0,64%.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла до 19.01.2013 року встановлено, що на зборах кредиторів формується представницький орган - Комітет кредиторів.

Пунктом 56 Постанови пленуму Верховного суду України №15 від 18.12.2009 року визначено, що при проведенні процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів у справі представляє Комітет кредиторів. З моменту утворення Комітету кредиторів саме він, а не окремі кредитори, вважаються стороною у справі про банкрутство у випадках передбачених Законом.

Таким чином інтереси всіх кредиторів в межах банкрутської справи представляє Комітет кредиторів (в т. ч. ТОВ «Фірма «Восток»), до компетенції якого віднесено і питання щодо затвердження звітів про роботу арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією та ліквідатора) .

Відтак, вказані обставини є підтвердженням того, що даний правочин жодним чином не порушує законних прав та інтересів кредиторів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що укладення спірного договору прямо заборонено чинним законодавством чи планом санації ВАТ «РЗТА». Водночас зі змісту наявного у матеріалах справи плану санації ВАТ «РЗТА» вбачається, що одним з методів відновлення платоспроможності даного відповідача є перепрофілювання виробництва на підприємство з управління корпоративними правами, що перебувають на балансі ВАТ «РЗТА», у тому числі Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод".

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд констатує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Восток" не довело належними та допустимими доказами того, що Договір відступлення права вимоги від 02.12.2016 року суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а відтак і наявність підстав для визнання його недійсним, що відповідно унеможливлює задоволення позову останнього.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Восток" в задоволенні позову.

2. Судові витрати покласти на Позивача.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-Західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, або безпосередньо до апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05 березня 2019 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.