ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа № 910/5237/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Косачов Ю.Б.;

відповідача - Леськов П.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд"

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2018 р. (повне рішення складено 12.07.2018 р.)

у справі № 910/5237/18 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Приватного підприємства "Водоліт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд"

про стягнення заборгованості у розмірі 2363041,62 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Приватне підприємство "Водоліт" (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 2510/1 від 25.10.2016 р. у загальному розмірі 2363041,62 грн, з яких: 2079690,88 грн - основний борг та 283350,74 грн - пеня.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" в порушення умов договору субпідряду не оплатило прийняті без зауважень виконані будівельно-монтажні роботи на суму 2079690,88 грн. У зв`язку з цим на зазначену суму боргу за прострочення виконання основного зобов`язання з оплати виконаних робіт позивачем також нараховано пеню на підставі п. 8.6 договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.05.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/5237/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.07.2018 р. (повне рішення складено 12.07.2018 р.) у справі № 910/5237/18 позов Приватного підприємства "Водоліт" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 516000,00 грн та пені у розмірі 283350,74 грн, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені і припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 516000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у зв`язку з проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення основного боргу у розмірі 516000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Окрім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" також вказує на те, що суд першої інстанції не застосував позовну давність до вимоги про стягнення пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" у справі № 910/5237/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Чорна Л.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5237/18, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 28.08.2018 р.

До суду 15.08.2018 р. Приватним підприємством "Водоліт" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" не доведено обставин, які зазначені в скарзі, і жодним чином не спростовано висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, що оскаржується.

Суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/5237/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" у справі № 910/5237/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. справу № 910/5237/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 16.01.2019 р.

У призначеному засіданні суду 16.01.2019 р. оголошено перерву до 12.02.2019 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 25.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" (замовник) та Приватним підприємством "Водоліт" (підрядник) укладено договір субпідряду № 2510/1, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язався на власний ризик виконати будівельно-монтажні роботи по об'єкту: "Реконструкція самопливного каналізаційного колектора Д=700-1000 мм по вул. Зодчих у Святошинському районі м. Києва", а відповідач прийняти і оплатити їх.

Склад та обсяг робіт з будівництва об'єкту, що доручаються замовником до виконання підрядником, визначені у проектно-кошторисній документації, яка передається останньому від замовника (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.6 договору розрахунки за виконані роботи проводяться відповідачем на підставі акту приймання виконаних будівельних робіт по формі № КБ-2в, довідок про вартість виконаних робіт по формі № КБ-3.

Оплата виконаних робіт проводиться відповідачем щомісячно протягом тридцяти календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за минулий місяць (п. 2.7 договору).

У випадку підписання актів приймання виконаних будівельних робіт сторонами після 5 числа місяця, що йде за звітним, терміном оплати рахунків за такими актами вважається 5 число місяця, наступного за місяцем підписання (п. 2.12 договору).

Також згідно з умовами п. 2.11 договору субпідряду акти приймання виконаних будівельних робіт підписуються щомісяця уповноваженими представниками підрядника і замовника в період з 1 по 5 число місяця, наступного за звітним.

Як убачається з матеріалів справи, виконання будівельно-монтажних робіт по об'єкту: "Реконструкція самопливного каналізаційного колектора Д=700-1000 мм по вул. Зодчих у Святошинському районі м. Києва" позивачем у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт від 31.10.2016 р. на суму 351415,80 грн, від 31.10.2016 р. на суму 1718984,20 грн, від 31.10.2016 р. на суму 129600,00 грн, від 30.11.2016 р. на суму 363170,46 грн, від 30.11.2016 р. на суму 455602,99 грн, а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт. Зазначені документи підписані відповідачем без заперечень та зауважень щодо якості та строків виконання робіт.

Окрім цього, позивачем та відповідачем також підписано акт приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2017 р. з від`ємним показником на суму 439082,57 грн.

Таким чином, наявними доказами у справі підтверджено факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором субпідряду № 2510/1 від 25.10.2016 р. на суму 2079690,88 грн.

Разом з цим, всупереч умов договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" не оплатило у повному обсязі вартість будівельно-монтажних робіт, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 2079690, 88 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх; договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Як було зазначено вище, факт виконання позивачем будівельно-монтажних робіт у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року по об'єкту: "Реконструкція самопливного каналізаційного колектора Д=700-1000 мм по вул. Зодчих у Святошинському районі м. Києва" на загальну суму 2579690,88 грн підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт.

Однак відповідач не оплатив у повному обсязі вартість будівельно-монтажних робіт, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 2079690,88 грн.

Заперечуючи проти позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" надало до суду першої інстанції заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 170 від 30.05.2018 р. на суму 516000,00 грн. Окрім цього, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що у зв`язку з проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог на вказану суму провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення основного боргу у розмірі 516000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні дані аргументи відповідача відхилено, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок стосовно того, що з долученої відповідачем до відзиву на позов заяви не можливо встановити зустрічність та однорідність вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції також зауважує на тому, що на підтвердження обставин зарахування зустрічних вимог відповідачем надано неналежні докази.

Зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" надано суду примірник договору оренди № 0210/-01 від 02.10.2017 р. та акти приймання-передачі, підписані лише з боку відповідача. Також відповідачем у якості доказу надсилання копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог позивачу надано лише копію чека поштового відділення, з якої не можливо встановити, що саме надсилалося Приватному підприємству "Водоліт" у зазначеному поштовому відправленні.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, оскільки відповідачем не надано суду першої інстанції жодних належних доказів виконання зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем будівельно-монтажних робіт, вимоги Приватного підприємства "Водоліт" про стягнення суми основного боргу за договором субпідряду № 2510/1 від 25.10.2016 р. у розмірі 2079690,88 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім цього, як зазначалося вище, позивач просив стягнути з відповідача 283350,74 грн пені за період прострочення виконання основного зобов`язання з 01.01.2018 р. по 01.06.2018 р.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до п. 8.6 укладеного договору за порушення замовником строків оплати виконаних і прийнятих робіт, встановлених договором, останній сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 283350,74 грн є арифметично правильним, а також відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного періоду нарахування пені з дня виконання основного зобов`язання.

У суді першої інстанції відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені. Зазначені доводи також викладено Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" і у поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Апеляційний суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Також відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до суду з позовом 26.04.2018 р., а заявлена до стягнення сума пені нарахована Приватним підприємством "Водоліт" за період з 01.01.2018 р. по 01.06.2018 р. При цьому, оскільки останній акт виконаних робіт було підписано сторонами 30.11.2017 р., а відповідно до п. 2.7 договору оплата виконаних робіт проводиться відповідачем щомісячно протягом тридцяти календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за минулий місяць, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок, що у даному випадку відсутні підстави для застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені у розмірі 283350,74 грн, а отже позивачем строк позовної давності не пропущено.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення з відповідача заборгованості за договором субпідряду № 2510/1 від 25.10.2016 р. у загальному розмірі 2363041,62 грн, з яких: 2079690,88 грн - основний борг та 283350,74 грн - пеня.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином відповідач не довів та не підтвердив належними засобами доказування відсутність обов`язку щодо оплати виконаних Приватним підприємством "Водоліт" робіт згідно з умовами договору субпідряду.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2018 р. у справі № 910/5237/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтіс-Спецбуд".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст складено 04.03.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай