ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа№ 910/7047/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сєров Є.І. довіреність № 01/01/07-666/д від 06.11.2018 року

від відповідача: Прищепа О.С. довіреність б/н від 11.01.2019 року, Луцак І.О. довіреність б/н від 11.01.2019 року

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 р.

у справі № 910/7047/18 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - компанія "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд."

про стягнення 330 078 621, 99 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" звернулось до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Техінсервіс" про стягнення 325 015 743, 99 грн. заборгованості та 5 062 878, 00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів за договорами про надання поворотної фінансової допомоги.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2018 р. позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" на користь публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" заборгованість в розмірі 12 457 483, 48 доларів США, що еквівалентно 325 015 743, 99 грн., три відсотки річних в розмірі 5 062 878, 00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 616 700, 00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач, в порушення норм Цивільного кодексу України та умов договорів про надання поворотної фінансової допомоги, не здійснив повернення грошових коштів у строк та в розмірі визначеному умовами зазначених договорів, а тому позовні вимоги щодо стягнення 325 015 743, 99 грн. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язання щодо повернення коштів за договорами поворотної фінансової допомоги на підставі вимог ст. 625 ЦК України стягнув три відсотки річних у розмірі 5 062 878, 00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 р. у справі № 910/7047/18 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" про стягнення 325 015 743,99 грн. заборгованості та 5 062 878,00 грн. 3% річних відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки винесено на підставі неправильно встановлених обставин справи внаслідок невірного дослідження та оцінки доказів. Так, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази надання ПАТ «Укрнафта» грошових коштів для ТОВ «ГК «Техінсервіс», а отже відсутні докази порушеного права позивача. Також апелянт вказав, що у ПАТ «Укрнафта» відсутні повноваження діяти від імені учасників договору № 999/97 від 24.12.1997. Окрім того, скаржник зазначив на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з безпідставним незадоволенням клопотань про залучення третьої особи та витребування доказів. Апелянтом також заперечується факт укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7047/18 та призначено справу до розгляду на 29.01.2019.

29.12.2018 р. від товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" до суду надійшли клопотання про зобов'язання позивача виконати вимоги ст. 90 ГПК України, заява про витребування оригіналів письмових доказів та заява про витребування доказів.

17.01.2019 р. від публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що господарський суд міста Києва в цій справі ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24.01.2019 р. від товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта з питань права.

Стосовно поданого висновку експерта в галузі права, колегія суддів зазначає, що даний висновок долучається до матеріалів справи, проте в розумінні ст. 109 ГПК України не є доказом, що має допоміжним (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

У судовому засіданні 29.01.2019 р. судом апеляційної інстанції були розглянуті клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс", за результатом чого було відмовлено у задоволенні клопотання про зобов'язання позивача виконати вимоги ст. 90 ГПК України та заяви про витребування доказів і задоволено заяву відповідача про витребування оригіналів документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 було витребувано у позивача для огляду оригінали наступних письмових доказів: 1) оригінал договору №999/97 "Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ" від 24.12.1997р. з всіма підписаними сторонами додатками, зокрема: додаток №1 без дати, додаток №2 без дати, додаток №3 від 25.12.1997 р., додаток №4 від 20.07.1998 р., додаток №5 від 24.07.1998 р., Угода від 22 липня 1998р. про передачу прав і обов'язків за договором, додаток №6 без дати, додаток №7 від 25.02.1999р., додаткова угода від 28.04.2011р., додаток №8 від 28.12.2012 р., додаток №9 від 24.02.2012 р., додаток №10 від 27.03.2012р., додаток №11 від 28.03.2012 р., додаток №12 від 29.03.2012 р., додаток №13 від 30.03.2012 р., додаток №14 від 28.02.2013 р., додаток №15 від 21.07.2015 р., додаток №16 від 29.02.2016 р., додаток №17 від 01.03.2016 р.; 2) оригінал довіреності ПАТ "УКРНАФТА" №юр-784/д від 13.12.2012 р.; 3) оригінал довіреності Компанії "Моментум Ентерпрайзис (Істерн Юроп) ЛТД" б/н від 08.01.2013 р.; залучено компанію "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд" до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та оголошено перерву до 12.02.2019.

11.02.2019 р. до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" надійшло клопотання про повідомлення компанії Моментум Ентерпрайзис в порядку ст. ст. 367,368 ГПК України.

12.02.2019 р. від компанії "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд." надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судовому засіданні 12.02.2019 р. обговорювалося клопотання про розгляд справи без участі представника компанії "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд", яке підписано представником ОСОБА_5 Представники відповідача у засіданні суду заперечували стосовно даного клопотання, оскільки вважають, що дане клопотання не містить належних доказів уповноваженого представника на його підписання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 було оголошено перерву до 26.02.2019 та запропоновано Компанії "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд " надати до суду документи, які підтверджують повноваження представника ОСОБА_5

22.02.2019 до суду від представника третьої особи надійшло клопотання на виконання вимог ухвали від 12.02.2019, в якому третя особа надала документи на підтвердження повноваження представника ОСОБА_5

26.02.2019 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.02.2019 представники відповідача просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 26.02.2019 проти апеляційної скарги заперечував, вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник третьої особи у судове засідання 26.02.2019 не з'явився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином.

Однак 12.02.2019 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи. Колегією суддів було перевірено повноваження представника третьої особи, який підписав дане клопотання - ОСОБА_5, та встановлено, що такий представник уповноважений представляти третю особу у суді, зокрема, апеляційної інстанції.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового засідання на адресу зареєстрованого представництва компанії "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд." в Україні, явка представників третьої особи не визнавалась обов'язковою, від третьої особи надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24.12.1997р. між підприємством "Полтаванафтогаз" та Momentum Energy International Inc. укладено договір №999/97 про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки Андріяшівського газоконденсатного родовища. (том 1, а.с. 19)

Згідно угоди від 22.07.1998 (а.с. 24 том 1) про передачу прав і обов'язків за договором та додатку №4 до договору №999/97 від 24.12.1997 компанія Momentum Enterprises (Eastern Europe) Limited є правонаступником компанії Momentum Energy International Inc., а Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" є правонаступником підприємства "Полтаванафтогаз".

Додатковою угодою від 28.04.2011 про внесення змін до договору №999/97 сторони домовились читати за текстом договору та його додатків "Відкрите акціонерне товариство" як "Публічне акціонерне товариство", "ВАТ "Укрнафта" як "ПАТ "Укрнафта".

Як підтверджується матеріалами справи, між учасниками договору № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24.12.1997 в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" уповноваженого СІД ОСОБА_6 (за договором також Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Група Компаній "Техінсервіс (за договорами також - Отримувач) було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, а саме - № 5/11/13 від 05.11.2013, № 7/11/13 від 07.11.2013, № 8/11/13 від 08.11.2013 (Договори, том 1, а.с. 40-54).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаних договорів, кредитор надає отримувачеві з метою поповнення обігових коштів поворотну фінансову допомогу, яка надалі іменується "Допомога", а отримувач зобов'язується використати суму одержаної допомоги з вищевказаною метою та повернути її кредиторові на умовах цих Договорів.

Пунктом 1.2. договору № 5/11/13 від 05.11.2013 передбачено, що загальна сума допомоги, що надається кредитором отримувачеві за цим договором складає 40 000 000, 00 грн., що у розрахунку за середнім курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату укладення цього договору становить 4 878 049 доларів США при курсі 8 грн. 20 коп. за 1 долар США.

Пунктом 1.2. договору № 7/11/13 від 07.11.2013 передбачено, що загальна сума допомоги, що надається кредитором отримувачеві за цим договором складає 40 000 000, 00 грн., що у розрахунку за середнім курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату укладення цього договору становить 4 878 049 доларів США при курсі 8 грн. 20 коп. за 1 долар США.

Пунктом 1.2. договору № 8/11/13 від 08.11.2013 передбачено, що загальна сума допомоги, що надається кредитором отримувачеві за цим договором складає 22 151 361, 00 грн., що у розрахунку за середнім курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату укладення цього договору становить 2 701 385, 48 доларів США при курсі 8 грн. 20 коп. за 1 долар США.

Відповідно до п. 4.3. договору № 5/11/13 від 05.11.2013 отримувач має право на отримання допомоги повністю або частково не пізніше 12 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 4.3. договору № 7/11/13 від 07.11.2013 отримувач має право на отримання допомоги повністю або частково не пізніше 12 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 4.3. договору № 8/11/13 від 05.11.2013 отримувач має право на отримання допомоги повністю або частково не пізніше 20 листопада 2013 року.

Крім того, умовами договорів сторони погодили наступні кінцеві дати повернення загальної суми допомоги, а саме:

- п. 5.1. договору № 5/11/13 від 05.11.2013 кінцева дата повернення загальної суми допомоги (суми допомоги фактично отриманої отримувачем) відповідно до цього договору настає 20.11.2017;

- п. 5.1. договору № 7/11/13 від 07.11.2013 кінцева дата повернення загальної суми допомоги (суми допомоги фактично отриманої отримувачем) відповідно до цього договору настає 12.11.2017;

- п. 5.1. договору № 8/11/13 від 05.11.2013 кінцева дата повернення загальної суми допомоги (суми допомоги фактично отриманої отримувачем) відповідно до цього договору настає 01.12.2017;

Згідно з п. 5.4. Договорів отримувач повертає загальну суму допомоги, зазначену в п. 1.2. договорів та отриману за цими Договорами, у національній валюті України - гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог договорів, кредитор - учасники договору про спільну (інвестиційну діяльність) перерахували отримувачеві 102 151 361, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 164 від 14.11.2013 на суму 40 000 000 , 00 грн.; № 165 від 14.11.2013 на суму 40 000 000, 00 грн.; № 166 від 14.11.2013 на суму 22 151 361, 00 грн. (том 1, а.с. 55-57)

03.11.2017 відповідач звернувся до позивача з листом № 031117 (а.с. 59 том 1), в якому просив відтермінувати кінцеву дату повернення суми фінансової допомоги на строк до 31.12.2019.

Як зазначає позивач, ним на адресу відповідача був направлений лист № 09/04-5222 від 08.11.2017 з вимогою виконання відповідачем зобов'язань за договорами поворотної фінансової допомоги та повернення коштів у визначені договорами строки (а.с. 58 том 1).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/01/11/06/02/01/01-02/1/438 від 29.01.2018 (а.с. 65-68 том 1), в якій вимагав перерахувати заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги в національній валюті - гривні, яка на дату такого повернення дорівнюватиме суми, що еквівалентна сумі 12 457 483,48 дол. США.

Однак, відповідач вказану претензію залишив без задоволення, грошові кошти в погашення заборгованості не перерахував, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскільки відповідач, в порушення норм Цивільного кодексу України та умов договорів про надання поворотної фінансової допомоги, не здійснив повернення грошових коштів у строк в повному розмірі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 325 015 743, 99 грн. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.14.1.257. Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Договір поворотної фінансової допомоги за правовою природою є договором позики.

Як унормовано відповідно до вимог статті 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками , у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, зазначив, що договори про надання поворотної фінансової допомоги зі сторони кредитора були укладені публічним акціонерним товариством "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, кредитором по вказаним договорам виступали учасники договору № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24.12.1997, що відображено в преамбулі вищевказаних договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

Окрім того зазначене, підтверджується і платіжними дорученнями, з яких вбачається, що платником спірних коштів є учасники договору № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24.12.1997.

Також, як вбачається з п. 5.2. договорів про надання поворотної фінансової допомоги, отримувач коштів (відповідач) повертає допомогу кредиторові шляхом банківського переказу зі свого банківського рахунку на банківський рахунок кредитора (тобто учасником договору № 999/97 від 24.12.1997.

Зі змісту договорів про надання поворотної фінансової допомоги , а саме в статті 18 - банківськими реквізитами кредитора зазначені реквізити учасників договору про спільну діяльність № 999/97 від 24.12.1997.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що ПАТ «Укрнафта» не є належним кредитором за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 5/11/13 від 05.11.2013, № 7/11/13 від 07.11.2013, № 8/11/13 від 08.11.2013, а належними кредиторами є учасники договору про спільну інвестиційну і виробничу діяльність - Нафтогазовидобувне управління "Полтаванафтогаз" публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та компанія "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд.", а тому вимоги позивача про стягнення на користь ПАТ «Укрнафта» суми заборгованості, а не на користь учасників договору спільної діяльності № 999/97 від 24.12.1997, є необґрунтованими.

В той же час, оскільки кредиторами за оскаржуваними договорами є учасники договору про спільну діяльність № 999/97 від 24.12.1997, до спірних правовідносин повинні бути застосовані положення Глави 77 Цивільного кодексу України стосовно правовідносин спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників.

Статтею 176 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі, якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов'язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками.

Коло осіб, які можуть виступати сторонами договору про спільну діяльність чинним законодавством не обмежене, відтак, ними можуть бути фізичні та юридичні особи, у тому числі, іноземні інвестори.

Як вбачається з договору № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24.12.1997, учасником такого договору є компанія "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лтд.", тобто іноземний інвестор, а тому спірні правовідносини підпадають під регулювання Закону України «Про режим іноземного інвестування», який визначає особливості режиму іноземного інвестування на території України, виходячи з цілей, принципів і положень законодавства України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про режим іноземного інвестування» іноземні інвестори мають право укладати договори (контракти) про спільну інвестиційну діяльність (виробничу кооперацію, спільне виробництво тощо), не пов'язану із створенням юридичної особи, відповідно до законодавства України.

Статтею 24 вказаного Закону врегульовано, що господарська діяльність на підставі зазначених у статті 23 цього Закону договорів (контрактів) регулюється законодавством України.

Сторони за договорами (контрактами) повинні вести окремий бухгалтерський облік та складати звітність про операції, пов'язані з виконанням умов цих договорів (контрактів), та відкрити окремі рахунки в установах банків України для проведення розрахунків за цими договорами (контрактами).

Договори (контракти) повинні бути зареєстровані у терміни та в порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, договори (контракти) про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора підлягають державній реєстрації в Мінекономіки та його уповноважених органах, після чого підлягають взяттю на облік в органах державної податкової служби в Україні. Підтвердженням державної реєстрації договору (контракту) є картка державної реєстрації, один з примірників якої подається до митних органів для митного оформлення відповідного майна, другий - до органів державної податкової служби для взяття договору на облік, третій - залишається у особи, якій іншими сторонами договору доручено ведення спільних справ учасників.

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 30.01.1997 було затверджено Положення про порядок державної реєстрації договорів (контрактів) про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора, яке визначає порядок подання документів, їх розгляду та здійснення державної реєстрації договорів (контрактів) про виробничу кооперацію, спільне виробництво та інші види спільної інвестиційної діяльності за участю іноземного інвестора.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення державній реєстрації підлягають договори (контракти) про виробничу кооперацію, спільне виробництво та інші види спільної інвестиційної діяльності, не пов'язаної із створенням юридичної особи, укладені відповідно до законодавства суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності України за участю іноземного інвестора.

Згідно з п. 3. Положення державну реєстрацію договорів (контрактів) здійснює Мінекономрозвитку та уповноважені ним органи (далі - органи державної реєстрації). Державна реєстрація договорів (контрактів) є підставою для здійснення іноземної інвестиції за такими договорами (контрактами) відповідно до статей 23 та 24 Закону України "Про режим іноземного інвестування". (пункт 4 Положення).

Відповідно до п. 8 Положення підтвердженням державної реєстрації договору (контракту) є картка державної реєстрації договору (контракту), складена за формою і заповнена згідно з порядком, що встановлює Мінекономрозвитку, та спеціальна відмітка про державну реєстрацію на договорі (контракті).

Згідно з п. 15 Положення державна реєстрація змін і доповнень до договорів (контрактів) здійснюється у порядку, передбаченому цим Положенням.

Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України, договір № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ» від 24.12.1997 та будь-які зміни і доповнення до нього, підлягають обов'язковій державній реєстрації і набувають чинності з моменту здійснення такої реєстрації.

Відповідно до статті 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду.

Статтею 1135 Цивільного кодексу України передбачено, що під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників.

Тобто, дана стаття встановлює три форми ведення спільних справ учасників простого товариства:

а) право діяти від імені всіх учасників має кожен з них;

б) ведення спільних справ доручається одному з учасників, уповноваженого на те взаємною згодою сторін;

в) ведення справ здійснюється спільно всіма учасниками.

Дія наведеної диспозитивної норми обмежується приписами вітчизняного податкового законодавства, яке передбачає ведення спільних справ простого товариства тільки в одній формі - уповноваженим на те за згодою інших сторін договору учасником.

На учасника, якому доручено ведення спільних справ, чинним законодавством України покладаються обов'язки, зокрема, щодо вжиття необхідних заходів з метою державної реєстрації договорів (контрактів) про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора, взяття на облік договорів про спільну діяльність органами державної податкової служби, ведення податкового обліку результатів спільної діяльності, утримання та внесення податку до бюджету під час виконання договорів про спільну діяльність, відкриття поточного банківського рахунку. Договором простого товариства на такого учасника можуть бути покладені і інші обов'язки, пов'язані із веденням спільних справ.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 Додатку № 4 до Договору № 999/97 про спільну діяльність, який було зареєстровано належним чином в Мінекономрозвитку, про що міститься відмітка про державну реєстрацію на вказаному додатку, встановлено, що ПАТ "Укрнафта" в особі відокремленого підрозділу (філії) - НГВУ "Полтаванафтогаз" є Управляючим спільною діяльністю. (том 1, а.с. 24)

Як вбачається з наявних у матеріалах справи, на момент підписання договорів про надання поворотної фінансової допомоги чинною була довіреність № юр-784/д від 13.12.2012 зі строком дії до 31.12.2013, яка видана ПАТ «Укрнафта» начальнику НГВУ «Полтаванафтогаз» ОСОБА_6 (том 1, а.с. 165)

Від Компанії "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) ЛТД" на начальника НГВУ "Полтаванафтогаз" ОСОБА_6 була видана довіреність б/н від 08.01.2013 зі строком дії до 31.12.2013. (том 1, а.с. 166)

При цьому, колегія суддів зазначає на те, що вищевказані договори надання фінансової допомоги у судовому порядку недійсними не визнавались, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими. Крім того, предметом даного спору не є вирішення недійсності вказаних договорів.

ПАТ «Укрнафта», звертаючись з позовними вимогами, обґрунтовує наявність повноважень діяти від імені учасників договору № 999/97 від 24.12.1997, щодо повернення коштів за договорами поворотної фінансової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 15.1 Додатку № 7 Договору № 999/97, який було зареєстровано належним чином в Мінекономрозвитку, про що міститься відмітка про державну реєстрацію на вказаному додатку, учасниками спільної діяльності було зазначено, що ведення спільних справ Спільної інвестиційної діяльності, організація і керівництво роботами у зв'язку зі спільною інвестиційною діяльністю, представництво спільної інвестиційної діяльності перед третіми особами згідно з нормами ЦК України, які регулюють сумісну діяльність, доручається одному із учасників, який для цілей цього договору іменується «Управляючий». Управляючий наділяється відповідними повноваженнями і підпорядковується комітету з управляння. Учасники погоджуються, що управляючим є Компанія "Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) ЛТД".

Також, у вказаній нормі зазначено, що до 1 липня 1999 року функції Управляючого буде виконувати Укрнафта в особі її структурного підрозділу "Полтаванафтогаз", після чого Управляючим буде Компанія, або дочірнє підприємство Компанії, яке Учасники уповноважать на це належним чином відповідно до законодавства України.

21.07.2015 підписано додаток № 15 до договору № 999/97, який було зареєстровано належним чином в Мінекономрозвитку, про що міститься відмітка про державну реєстрацію на вказаному додатку, яким передбачено: «ввести до складу учасників договору № 999/97 товариство з обмеженою відповідальністю «Ларніка», яке приєдналося на підставі згоди всіх учасників».

Також сторонами погоджено підписати нову редакцію договору № 999/97 у редакції, що є невід'ємною частиною додатку № 15.

Згідно нової редакції договору № 999/97 від 24.12.1997 в розділі «Визначення основних термінів» визначено - управляючий - один із учасників договору, який уповноважується діяти від імені всіх учасників. Управляючим за цим договором є ТОВ «Ларніка».

Позивачем до позовної заяви, в якості зміни управляючого за договором № 999/97 від 24.12.1997 було надано додатки № 16 та № 17 до договору № 999/97 від 24.12.1997, відповідно до яких управляючим за цим договором було визначено ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз».

В той же час, на вказаних додатках відсутні відмітки Мінекономрозвитку про їх реєстрацію в порядку, передбаченому Положенням.

Крім того, як вбачається з відповіді Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської ОДА № 02.2 - 25/1754 від 26.08.2018, яка наявна в матеріалах справи (том 1, а.с. 220), вказані додатки також зареєстровані не були.

Тобто, з 21 липня 2015 Управляючим за договором про спільну діяльність № 999/97 віл 24.12.1997 залишилась ТОВ «Ларніка».

Також, як вбачається з додатку № 15, яким було викладено редакцію договору № 999/97, п. 4.1. учасники спільної діяльності зобов'язані, зокрема (п. 4.1.9) з метою забезпечення представництва інтересів учасників у відносинах з третіми особами видавати довіреності виконавчому директору спільної діяльності у відповідності до статей 237-239, 244, 245, 247-249, 1135 ЦК України. У тому випадку, якщо будь-який з учасників договору не надав виконавчому директору довіреність, на підставі цього договору виконавчий директор має право (без довіреності), зокрема, контролювати хід виконання договорів (угод), складати акти звірок з боржниками, представляти інтереси учасників цього договору з усіх питань, пов'язаних з веденням спільної господарської діяльності за договором, в установах та організаціях, на підприємствах, в органах державної виконавчої влади, а також за погодженням з комітетом по управлінню - у господарському, адміністративному, цивільному та інших судах України з усіма правами сторони в процесі, в тому числі повної або часткової відмови від позовних вимог, подання зустрічного позову, визначення ціни позову; підписувати документи з питань спільної діяльності, акти про виконання підрядних робіт (надання послуг) на об'єктах робіт, податкові та статистичні звіти для подання в відповідні органи державної влади.

Пунктом 6.6. договору № 999/97 від 24.12.1997 передбачено, що для забезпечення стратегічного управління спільною діяльністю створюється комітет з управління спільною діяльністю, до складу якого входять всі учасники спільної діяльності.

До компетенції комітету з управління спільною діяльністю належить, зокрема, прийняття рішення про створення виконавчої дирекції та затвердженні її штатного розпису (п. 6.7. договору № 999/97 від 24.12.1997)

Згідно з п. 6.14 договору № 999/97 від 24.12.1997 управляючим за цим договором визнається учасник 3 (ТОВ «Ларніка»), який через виконавчу дирекцію зобов'язується, зокрема, здійснювати поточне управління спільною діяльністю.

Відповідно до п. 6.20. договору № 999/97 від 24.12.1997 виконавчий директор спільної діяльності, на підставі виданої йому учасниками довіреності, а також на підставі цього договору вирішує всі питання поточної діяльності, крім тих, які відносяться до компетенції Комітету з управляння спільною діяльністю.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів, враховуючи відсутність доказів реєстрації у встановленому законом порядку додатків №№ 16, 17 до договору, з 21 липня 2015 Управляючим за договором про спільну діяльність № 999/97 від 24.12.1997 залишилось ТОВ «Ларніка», яка відповідно до умов договору наділена повноваженнями щодо управління спільною діяльністю (зокрема щодо контролю виконання договорів, укладених з третіми особами) лише через виконавчого директора спільної діяльності, що призначається комітетом з управління спільною діяльністю (до якого входять всі учасники спільної діяльності), а тому ПАТ «Укрнафта» в особі відокремленого підрозділу (філії) - Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" є неналежним позивачем у справі, оскільки останній відповідно до законодавства та укладеного договору не наділений повноваженнями на звернення з даним позовом до суду в інтересах учасників спільної діяльності по договору № 999/97від 24.12.1997.

Також, колегія суддів, при розгляді справи звертає увагу на те, що компанія «Моментум Ентерпрайзис Лімітед» володіє 45 % участі у прибутку від спільної діяльності та відповідно має право на отримання пропорційної частини за договорами поворотної фінансової допомоги.

Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 540 ЦК України позивач у даній справі має право самостійно вимагати виконання від відповідача договорів поворотної фінансової допомоги, є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як було встановлено вище, позивач не є належним кредитором чи уповноваженою особою щодо отримання коштів за договорами про надання поворотної фінансової допомоги відповідно до договору № 999/97від 24.12.1997.

Крім того, посилання позивача на солідарне зобов'язання є необґрунтованим, оскільки в розумінні статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Так, солідарний обов'язок або солідарна вимога щодо повернення суми за договорами про надання поворотної фінансової допомоги не встановлена ні договором, ні актами національного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги позивача про стягнення на користь ПАТ «Укрнафта» 325 015 743,99 грн. коштів за договорами поворотної фінансової допомоги є необґрунтованою, у зв'язку з чим у задоволені даної вимоги слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до змісту ст. 625 ЦК України в розмірі 5 062 878, 00 грн. є похідними від позовних вимог про стягнення боргу за договорами поворотної фінансової допомоги , підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при вирішенні спору невірно застосовані норми матеріального права, та зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог .

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

За таких обставин справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/7047/18 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/7047/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Монастирська, 12; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (04114, м. Київ, пров. Макіївський, 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 925 050,00 грн.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/7047/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.03.2019 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко