ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 Справа №914/1787/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Айзенбарт А.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія», с. Липівка, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс», м. Львів

про стягнення 215 105,08 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 директор;

від відповідача: не зявився

Обставини розгляду справи.

26.09.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія», с. Липівка, Львівська область до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс», м. Львів про стягнення 250 798,58 грн.

Ухвалою суду від 28.09.2018 позовну заяву було залишено без руху.

19.10.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія» надійшла заява про усунення недоліків (вх. 39571/18 від 19.10.2018).

Ухвалою від 23.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.11.2018.

26.11.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія» надійшло клопотання з додатками (вх. №45267/18 від 26.11.2018), у якому позивач повідомив про часткову оплату відповідачем боргу та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 140 125,82 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції (з яких 107 701,26 грн. основний борг та 32 424,56 грн. інфляційні за період часу з 12.12.2017 по 31.10.2018), 10 629,03 грн. 3% річних за період часу з 12.12.2017 по 25.11.2018, 64 350,23 грн. пені за період часу з 21.03.2018 по 23.09.2018.

Ухвалою від 26.11.2018 суд відклав підготовче засідання на 10.12.2018.

Ухвалою від 10.12.2018 суд відклав підготовче засідання на 17.12.2018.

Ухвалою від 17.12.2018 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 21.01.2019.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, стороною зазначено, що нею подані усі докази, які доводять обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд ухвалою від 21.01.2019 прийняв клопотання (вх. №45267/18 від 26.11.2018) як заяву про зменшення позовних вимог, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.02.2019.

04.02.2019 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія» надійшло клопотання з додатками (вх. №4647/19 від 04.02.2019), у якому позивач повідомив про повну оплату відповідачем боргу та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 29 806,48 грн. інфляційних за період часу з січня 2018 по грудень 2018 включно, 10 917,45 грн. 3% річних за період часу з 12.12.2017 по 03.02.2019, 64 350,23 грн. пені за період часу з 21.03.2018 по 23.09.2018, а також просив суд повернути судовий збір у звязку із зменшенням позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що підготовче провадження у даній справі було закрито 21.01.2019, а заява про зменшення позовних вимог у вигляді клопотання (вх. №4647/19 від 04.02.2019) подана ТзОВ «Миколаївська щебенева компанія» 04.02.2019, така заява (клопотання) в частині зменшення позовних вимог підлягає залишенню судом без розгляду.

Ухвалою від 04.02.2019 суд відклав розгляд справи по суті на 18.02.2019.

18.02.2019 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс» надійшли відзив на позовну заяву (вх. №6830/19 від 18.02.2019) та заява про зменшення штрафних санкцій на 90% (вх. №6831/19 від 18.02.2019).

Стороні розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням поданої 26.11.2018 заяви про зменшення позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар (щебінь гранітний). Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становила 107 701,26 грн. У звязку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 64 350,23 грн., 3% річних в сумі 10 629,03 грн., інфляційні в сумі 32 424,56 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 215 105,08 грн.

Відповідач явку представника в судові засідання не забезпечив, у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву зазначив про повну сплату основного боргу. У поданій заяві просив суд зменшити штрафні санкції на 90%

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

01.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс» (покупець) було укладено угоду поставки №24.

За цим договором постачальник (позивач) зобовязувався поставити покупцю (відповідачу) щебінь гранітний та відсів гранітний (товар), а покупець зобовязувався прийняти товар та оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу згідно накладних №100 від 06.11.2017, №101 від 08.11.2017, №102 від 13.11.2017, №103 від 17.11.2017, №105 від 22.11.2017, №106 від 24.11.2017, №107 від 27.11.2017, №110 та №111 від 28.11.2017, №112 від 29.11.2017, №113 та №114 від 04.12.2017, №115 та №116 від 11.12.2017, №02 від 03.01.2018, №04 від 10.01.2018, №05 від 22.01.2018, №06 від 27.01.2018, №07 та №07-1 від 02.02.2018 (оригінали накладних оглянуті в судовому засіданні, завірені копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 3 917 701,26 грн.

Відповідно до п. 3.6. договору покупець протягом одного календарного дня, з дня отримання партії товару перераховує постачальнику вартість отриманої партії товару.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 107 701,26 грн. основного боргу, 64 350,23 грн. пені, 10 629,03 грн. 3% річних, 32 424,56 грн. інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

В судовому засіданні 04.02.2019 представником позивача надано додаткові пояснення, у яких зазначено про повну сплату відповідачем основного боргу, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено відповідні документи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як встановлено судом, за період часу з 26.11.2018 по 18.01.2019 відповідачем було сплачено основний борг у розмірі 107 701,26 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 107 701,26 грн. у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 6.1. договору при несвоєчасному або неповному виконанні, або невиконанні покупцем взятих на себе зобовязань згідно п. 5.1. цієї угоди, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на момент нарахування пені, від неперерахованої, або недоперерахованої суми за кожний день прострочки.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 64 350,23 грн. пені за період часу з 21.03.2018 по 23.09.2018.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», щодо пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобовязання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, у відповідності з вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості товару припиняється 03.08.2018, тобто через шість місяців з дня коли зобовязання за останньою поставкою (згідно накладних №07 та №07-1 від 02.02.2018) мало бути виконаним. Судом також встановлено, що позивачем до розміру заборгованості, щодо якої здійснювалося нарахування пені, безпідставно включено суми інфляційних. Після проведеного судом перерахунку розмір пені за прострочення оплати вартості товару за період часу з 21.03.2018 по 03.08.2018 (з дати, яка заявлена позивачем та до дати, визначеної згідно ч. 6 ст. 232 ГК України) повинен становити 40 144,89 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано 10 629,03 грн. 3% річних за період часу з 12.12.2017 по 25.11.2018 та 32 424,56 грн. інфляційних за період часу з 12.12.2017 по 31.10.2018.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що позивачем до розміру заборгованості, щодо якої здійснювалося нарахування 3% річних, безпідставно включено суми інфляційних. Після проведеного судом перерахунку, розмір 3% річних за період часу з 12.12.2017 по 25.11.2018 повинен становити 9 220,49 грн.

Позивачем також нараховано та заявлено у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України 32 424,56 грн. інфляційних за період часу з 12.12.2017 по 31.10.2018.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Як вбачається із розрахунку інфляційних за несвоєчасну сплату вартості товару, позивачем не враховано вищевказаних вимог. Після проведеного судом перерахунку розмір інфляційних за несвоєчасну сплату вартості товару повинен становити 28 187,05 грн.

Відповідачем разом із відзивом на позов було подано заяву про зменшення штрафних санкцій на 90%.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Також відповідно до ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у заяві про зменшення пені не послався на відповідні виняткові обставини та не довів їх під час розгляду спору у даній справі. Щодо твердження відповідача про відсутність збитків у відповідача, то сам факт невиконання відповідачем зобовязання у визначений договором строк позбавляє можливості використання позивачем недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності.

Слід також зазначити, що відповідач, уклавши договір поставки, погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про пеню.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для зменшення суми пені, а тому в задоволенні заяви про зменшення пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 40 144,89 грн. пені, 9 220,49 грн. 3% річних, 28 187,05 грн. інфляційних. В частині стягнення 107 701,26 грн. основного боргу провадження у справі слід закрити у звязку з відсутністю предмету спору. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія» у поданому через канцелярію суду клопотанні (вх. №4647/19 від 04.02.2019) просило суд повернути судовий збір.

Враховуючи те, що позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог з 250 798,58 грн. до 215 105,08 грн., яка прийнята судом до розгляду, закриття провадження у справі в частині стягнення 107 701,26 грн. у звязку із відсутністю предмету спору у цій частині, судовий збір у розмірі 2 150,95 грн. підлягає поверненню позивачу.

Оскільки спір виник з вини позивача, судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Трейд Плюс», м. Львів, вул. Земельна, 6 (ідентифікаційний код 41272688) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія», селище Липівка, вул. Шевченка, 10, Миколаївський район, Львівська область (ідентифікаційний код 40907626) 40 144,89 грн. пені, 9 220,49 грн. 3% річних, 28 187,05 грн. інфляційних, 1 163,32 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 107 701,26 грн. основного боргу провадження у справі закрити у звязку з відсутністю предмету спору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївська щебенева компанія», селище Липівка, вул. Шевченка, 10, Миколаївський район, Львівська область (ідентифікаційний код 40907626) судовий збір в сумі 2 150,95 грн., сплачений платіжним дорученням №298 від 24.09.2018.

6. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 18.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.02.2019.

Суддя Мазовіта А.Б.