ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3647/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" м. Київ
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" м. Харків
про стягнення коштів 435 241,41 грн.
за участю представників:

позивача: Працюк В.Л., за дов. №4 від 01.03.19, адвокат;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" заборгованості за Договором поставки №К1048/3222-ХКБМ від 17.08.2016 в сумі 435 241,41 грн. з якої: основна заборгованість складає 324 813,26 грн., інфляційне збільшення боргу - 87 359,43 грн., 3% річних - 3054,13 грн., пеня - 3054,13 грн.

В обгрунтування позову позивач посилається, зокрема на те, що на виконання умов договорів поставки №К1048/3222-ХКБМ від 17.08.2016 та №15/2014/КБ/О від 04.02.2014 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 324 813,26 грн., проте відповідач у встановлені в договорах строки оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість по оплаті товару в сумі 324 813,26 грн. та за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу нараховано заявлену до стягнення пеню, 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.12.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2019.

15.01.2019 до господарського суду Харківської області від Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" надійшла зустрічна позовна заява (вх. №1074 від 15.01.2019) в якій позивач просить суд стянути з Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" на свою користь пеню та штраф за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, в загальному розмірі 172 166,51 грн. Свої вимоги заявник обґрунтовує неналежним виконанням Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" зобов'язань за договором поставки №К1103/126-2-ХКБМ від 27.02.2018 щодо поставки продукції у зазначені договором строки.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2019 зустрічну позовну заяву (вх.№1074 від 15.01.2019) Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" повернуто заявнику.

21.01.2019 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№1551) в якому не погоджуючись з позовними вимогами в частині стягнення пені у розмірі 3054,13 грн. посилається на п.5.1.3 Договору, яким визначений термін виконання боржником обов'язку по кінцевому розрахунку у розмірі 20% від загальної вартості продукції, що проводиться протягом 10 банківських днів з дати отримання коштів кінцевого розрахунку від Гензамовника. Вважає, що строк виконання зобов'язання боржника в цій частині є таким, що не настав.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 23.01.2019 задоволено усне клопотання відповідача про надання додаткового часу для врегулювання між сторонами наявного спору, підготовче засідання відкладено на 14.02.2019.

14.02.2019 представник позивача надав до суду клопотання (вх.№4059), в якому повідомляє про те, що жодних дій з врегулювання спору та повернення заборгованості з боку відповідача проведено не було. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без його участі.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 14.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 05.03.2019 підтримав позов та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання (вх.№5540 від 04.03.2019), в якому просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Розглянувши відповідне клопотання, суд виходить з наступного.

Приписами статті 194 ГПК України унормовано, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з'являтися у судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Обставини, на які посилається представник відповідача, як на підставу відкладення розгляду справи, не визнаються судом поважними та господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участі в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

У п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як визначив Європейський Суд з прав людини у справі "Ноймайстер проти Австрії" (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

А, отже, суд вважає, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

17.08.2016 між Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (надалі-позивач, постачальник) та Державним підприємством "Харківським Конструкторським Бюро з машинобудування ім.О.О. Морозова" (надалі-відповідач, покупець) був укладений Договір поставки №К1048/3222-ХКБМ за умовами якого постачальник зобов'язався виготовити, поставити та передати у власність покупця 4 комплекту складових частин комплекса 212 7х4.079.040 в номенклатурі, кількості та в строки, визначені в Специфікаії поставки продукції (Додаток №1), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його. (п.1.1., 1.2. Договору).

Відповідно до п.4.2. Договору, загальна вартість Продукції становить 351 861,56 грн., в тому числі ПДВ- 58 643,59 грн.

Згідно висновку військового представництва МОУ, щодо визначення рівня договірної ціни на закупівлю продукції (складових частин комплексу 212) за державні кошти договірна ціна виготовлення ДП "ДержККБ "Луч" продукції становить 324 813,26 грн.

Строк поставки 4 комплексів згідно Специфікації (Додаток №1) - 31.10.2016р.

Положеннями п.5.1, 5.1.1., 5.1.2, 5.1.3 Договору встановлено обов'язок покупця здійснити авансовий платіж в розмірі 50% загальної вартості Продукції протягом 5 банківських днів з дати підписання договору, частковий розрахунок в розмірі 30% загальної вартості Продукції протягом 10 банківських днів з дати поставки Продукції та остаточний розрахунок у розмірі 20% загальної вартості Продукції протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання коштів остаточного розрахунку від Гензамовника здійснити остаточний розрахунок за Договором.

Договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за цим Договором (п.12.1. Договору)

Позивач свої договірні зобов'язання щодо своєчасної та в повному об'ємі поставки продукції відповідачу виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними №КБ00000097, №КБ00000098, №КБ00000100, №КБ00000101.

Відповідач, в свою чергу, поставлену продукцію отримав, що підтверджується підписом уповноважених представників на відповідних видаткових накладних, проте оплату поставленого товару не здійснив. Таким чином, за твердженням позивача станом на на час розгляду справи у суді заборгованість відповідача за договором поставки №К1048/3222-ХКБМ обліковується у розмірі 324 813,26 грн

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями №23-31/125-1016д від 08.08.2017, №23-31/33-961д від 04.04.2018 в яких вимагав сплатити існуючий борг на що відповідачем листом №5546/4 від 29.08.2017 та листом №2335/4 від 18.04.2018 була надана відповідь, в якій останній не заперечує проти наявності у нього заборгованості перед позивачем у розмірі 324 813,26 грн. за договором поставки №К1048/3222-ХКБМ від 17.08.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки у заявленому розмірі 324 813,26 грн. належним чином доведений і відповідачем не спростований, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 324 813,26 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 20 014,59 грн. та інфляційних втрат в розмірі 87 359,43 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 20 014,59 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 87 359,43 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 87 359,43 грн.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 3054,13 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.

За наслідком дослідженння умов договору, судом встановлено,що відповідач за змістом п.5.1.1 мав здійснити розрахунки за поставлений товар в наступні терміни:

-50% загальної вартості Продукції протягом 5 банківських днів з дати підписання договору (що становить 162 406,63 грн) - 26.08.2016;

-30% загальної вартості Продукції протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції (що становить 97 443,99 грн) - 25.11.2016;

-20% загальної вартості Продукції (що становить 64 962,65) - протягом 10 банківських днів з дати отримання коштів остаточного розрахунку від Генерального замовника (Національна гвардія України - військове формування з правоохоронними функціями).

Суд ставиться критично до тверджень відповідача про те, що термін кінцевого розрахунку у розмірі 20% загальної вартості продукції є читко визначеним сторонами у договорі, а тому строк виконання зобов'язання в цій частині не може відліковуватись від моменту пред'явлення позивачем вимоги про сплату боргу, як це передбачено ч.2 ст.530 ЦК України.Суд константує, що виконання обов'язку відповідача за договором безпосередньо пов'язане із волевиявленням Генерального замовника, яке полягає у переведенні останнім на рахунок відповідача коштів для остаточного розрахунку оплати 20% загальної вартості поставленої продукції, а отже в даному випадку неможливо встановити в який саме строк вказані кошти будуть взагалі отримані відповідачем та перераховані позивачу, як постачальнику за Договором поставки №К1048/3222-ХКБМ від 17.08.2016.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

08.08.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №23-31/125-1016д з вимогою оплати поставленої продукції.

Таким чином, семиденний строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати 20% загальної вартості продукції є 15.08.2017.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.9.3 договору, у випадку несвоєчасної оплати Продукції у строки визначені Договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період порушення, за кожний день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені відповідно до якого сума пені за період з 21.12.2017 по 15.02.2018 становить 3 054,13 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, враховуючи п.9.3. поставки №К1048/3222-ХКБМ від 17.08.2016, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення 3054,13 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 173, 174, 193Господарського кодексу України, ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське Конструкторське Бюро з машинобудування ім.О.О. Морозова" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.126, ) на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (04050, м.Київ, вул.Мельникова, буд.2, ) основну заборгованість у розмірі 324 813 грн. 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 87 359 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 20014 грн. 59 коп., пеню у розмірі 3054 грн. 13 коп. та 6528 грн. 62коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (04050, м.Київ, вул.Мельникова, буд.2, );

Відповідач: Державне підприємство "Харківське Конструкторське Бюро з машинобудування ім.О.О. Морозова" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.126, ).

Повне рішення складено 11.03.2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне