СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 905/1794/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився;

відповідача – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля», м. Добропілля (вх. № 1056 Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 03.12.2018 року у справі №905/1794/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Фурсова С.М.), повний текст якого складено 03.12.2018 року.

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придністровська залізниця» (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля», м. Добропілля

про стягнення 32 550, 00 гривень,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.12.2018 року у справі №905/1794/18 позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придністровська залізниця» (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» про стягнення 32 550,00 гривень штрафу – задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придністровська залізниця» (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ) 32 550,00 гривень штрафу, а також 1 762,00 гривень судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 03.12.2018 року у справі №905/1794/18, прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Суд першої інстанції не врахував, що Указом Президента України N405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Позивачем, за неправильно зазначену у залізничній накладній №50791573 масу вантажу у вагоні №52171170 нарахований штраф відповідачу в розмірі 32 550,00 грн. Прорізна плата складає 6 510,00 грн.

При вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов’язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вважає, що господарський суд першої інстанції не врахував заходи самої держави, які вона вживає відносно суб’єктів господарювання в зоні АТО та на лінії зіткнення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2019 року, суддею – доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля», залишено без руху; апелянта було зобов’язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз'яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

04.02.2019 року на адресу суду від апелянта надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги та доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу – АТ «Укрзалізниця» (вх.№1143), які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на рішення господарського суду Донецької області від 03.12.2018 року у справі №905/1794/18; учасникам справи встановлено строк до 18.02.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України; призначено справу до розгляду на 26.02.2019 року.

20.02.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування позивача (вх.№ 1868), в якому останній просить змінити його найменування з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», яке долучено до матеріалів справи.

Вказане клопотання слід задовольнити, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31.10.2018 року № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

20.02.2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.1869), в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області без змін, який долучено до матеріалів справи.

25.02.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№2044), в якому останній просить здійснити розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами в справі, яке долучено до матеріалів справи.

У судове засідання 26.02.2019 року представники позивача та відповідача не з’явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Крім того, вказану ухвалу суду від 04.02.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

19.07.2018 року ТОВ «Донінтервугілля» з первісної станції «Кривий Торець» Донецької залізниці на станцію «Енергодар» Придніпровської залізниці на адресу ДТЕК Запорізька ТЕС відправило за залізничною накладною №50791573, зокрема у вагоні №52171170 вантаж - вугілля кам`яне, не пойменоване в алфавіті.

При оформленні залізничної накладної №50791573 від 19.07.2018 року відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №52171170 - 65 000 кг.

У розділах 26 та 28 вказаної накладної зазначено, що маса вантажу визначена відправником на 150 тонних вагонних вагах.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

У статті 24 статуту залізниць України зазначено, що залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На кінцевій станції Енергодар Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагоні №60728318 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами контрольної перевірки станцією Енергодар Придніпровської залізниці був складений комерційний акт № 476906/793 від 22.07.2018 року, відповідно до якого за результатами контрольного переважування вагону №52171170 на справних 100-тонних тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці виявилось, що при переваженні вага брутто складає 87 560 кг., тара по документу 23 800 кг., нетто 63 760 кг., що менше ваги зазначеної в документі на 1 240 кг.

У комерційному акті також містяться відомості про те, що в технічному та комерційному відношенні вагон справний. Навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, марковане трьома повздовжними борознами по всій довжині вагону. Виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено. Двері, люки зачинені. Течі вантажу немає.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області про стягнення 32 550,00 гривень.

03.12.2018 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов’язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

За змістом до ч.1. ст. 909 Цивільного кодексу України та ч.1. ст. 307 Господарського кодексу України , за договором перевезення вантажу одна сторона зобов'язується доставити довірений їй другою стороною вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.2. ст. 908 ЦК України та ч.5. ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.3. ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 6 глави 1 статуту залізниць України, визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 статуту).

У статті 37 статуту зазначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

У відповідності до положень цього статуту Мінтрансом були прийняті правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000 року, а також ст. 23 статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3. Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

З матеріалів справи вбачається, що правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1. та ч.2. ст. 24 статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1. ст. 129 статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 статуту визначено складання комерційного акту.

Отже, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відповідачем у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом № 476906/793 від 22.07.2018 року.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Господарський суд першої інстанції вірно встановив, що комерційний акт № 476906/793 від 22.07.2018 року підписаний належними особами у відповідності до п.10. Правил складання актів.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому вірно визнаний господарським судом першої інстанції належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Згідно з п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за № 644 від 21.11.2000 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 року № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стеттею 122 статуту залізниць України, передбачено стягнення з відправника штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі згідно із статтею 118 цього статуту.

Згідно технічного паспорту ваг №0213 станції Енергодар Придніпровської залізниці, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 22.06.2018 року.

Відповідно до ст. 118 статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Згідно статей 118 та 122 статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 6 510,00 гривень, заявлений штраф до стягнення у розмірі 32 550,00 гривень.

Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН», колегія суддів зазначає, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст. 118, 122 статуту залізниці України.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1,0%.

А, отже, норма недостачі становить 650 кг, виявлена недостача - 1 240 кг.

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, вимоги позивача є обґрунтованими та задовольнив їх.

З матеріалів справи вбачається, що позивач претензією (вих. №16) від 02.08.2018 року звертався до відповідача з вимогою про сплату штрафу та, що вказана вимога відповідачем була залишена без задоволення.

У відповідності до положень ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України суд може, з урахуванням інтересів боржника, та за наявністю обставин, які мають істотне значення, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилався на здійснення господарської діяльності в умовах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що суттєво відобразилось на економічному стані та загальному рівні життєдіяльності в регіоні; відсутність фактично понесених збитків позивачем, а також надмірність розміру штрафу порівняно з розміром провізної плати.

В підтвердження заявленої вимоги відповідачем надано у копіях: довідку про наявність заборгованості №01-112/18 від 15.10.2018 року, балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 31.12.2017 року та 30.06.2018 року, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2017 року по справі 805/3973/17-а, Дозволу №039817.14 від 19.06.2017 року, довідки №005/1439 від 25.10.2018 року.

Господарським судом першої інстанції вірно враховано, що розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням не має.

А за таких обставин аргументи апелянта, що господарський суд першої інстанції не врахував заходи самої держави, які вона вживає відносно суб’єктів господарювання в зоні АТО та на лінії зіткнення, не приймаються.

Крім того, положення статті 122 статуту залізниць України не пов'язує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника.

Правильно зазначати масу вантажу у перевізних документах є обов'язком вантажовідправника, що передбачено Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, та не може вважатись зобов'язанням у розумінні ст.173 Господарського кодексу України.

За матеріалами справи згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придністровська залізниця» (попереднє найменування Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця») неоднаразово протягом 2018 року зверталась до господарського суду Донецької області з вимогами про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, що свідчить про систематичність вчинення ТОВ «Донінтервугілля» такого правопорушення.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, та відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу .

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов’язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 03.12.2018 року у справі №905/1794/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін