СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа № 922/1934/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В. , суддя Шутенко І.А.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Карасьова Андрія Петровича (вх.№758Х/2) на рішення господарського суду Харківської області 25.09.2018 у справі №922/1934/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ

до фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича, м. Харків

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича заборгованість за договором про надання траншу №2.25545/FW206.110 від 08.02.2008, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 818230,80 грн (де: капітал - 705861,05 грн, проценти - 5082,92 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13992,68 грн, пеня - 93294,15 грн); - стягнути з фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича заборгованість за договором про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 933073,00 грн (де: капітал - 819243,36 грн, проценти - 7026,05 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13681,48 грн, пеня - 93122,11 грн).

Рішенням господарського суду Харківської області 25.09.2018 у справі №922/1934/18 (суддя Жигалкін І.П.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за договором про надання траншу №2.25545/FW206.110 від 08.02.2008, який є невід'ємною частиною рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 818230,80 грн (де: капітал - 705861,05 грн, проценти - 5082,92 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13992,68 грн, пеня - 93294,15 грн). Стягнуто з фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за договором про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012, який є невід'ємною частиною рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 933073,00 грн (де: капітал - 819243,36 грн, проценти - 7026,05 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13681,48 грн, пеня - 93122,11 грн). Стягнуто з фізичної особи - підприємця Карасьова Андрія Петровича на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" судовий збір за подання позову у сумі 26269,56 грн.

ФОП Карасьов А.П. з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та помилкове застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області 25.09.2018 у справі №922/1934/18 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "ПроКредит Банк" відмовити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 апеляційну скаргу ФОП Карасьова Андрія Петровича залишити без руху. Встановлено ФОП Карасьову Андрію Петровичу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів надсилання (з описом вкладення) копії апеляційної скарги позивачу та сплати судового збору.

ФОП Карасьовим А.П. (у строк, встановлений судом) подано до суду апеляційну скаргу (з усунутими недоліками), при цьому заявником змінено вимоги апеляційної скарги, а саме: скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у даній справі у частині стягнення з ФОП Карасьова А.П. процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 13992,68 грн та процентів у розмірі 5082,92 грн по договору про надання траншу №2.25545/FW206.110 від 08.02.2008 та у розмірі 13681,48 грн та процентів у розмірі 7026,05 грн по договору про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012 та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах у цій частині відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, посилаючись на висновки Верховного Суду у справі №564/2199/15-ц, зокрема, у разі, якщо кредитний договір припинив свою дію (з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту), то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Апелянт зазначає, що 16.03.2018 банк достроково припинив дію кредитного договору №2.25545/6396 від 11.02.2008 та №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012, у зв'язку з чим у банку відсутні підстави для стягнення відсотків та боргу по процентам, нарахованим після 16.03.2018 (дата направлення вимоги №1-2/18/1291 від 14.03.2018). Крім того, апелянт зазначає, що вимога банку не містить такої вимоги як сплата процентів за неправомірне користування кредитом. Отже, апелянт вважає помилковим (незаконним) та таким, що не підлягає стягненню у повному обсязі, розрахунок банку за неправомірне користування кредитом, оскільки проценти нараховані з порушенням чинного законодавства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Карасьова Андрія Петровича на рішення господарського суду Харківської області 25.09.2018 у справі №922/1934/18. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 03.01.2019 о 10:00 год. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання відповідачу. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

18.12.2018 від АТ «ПроКредит Банк» до суду надійшов відзив (вх.№2479) на апеляційну скаргу, в якому банк, посилаючись на пункти 8.6, 8.7 кредитних договорів, укладених в межах Рамкової угоди №6396 (№FW206.110) від 05.10.2007, зазначає, що банк змінив строк та порядок виконання кредитних договорів, а саме: повне дострокове погашення кредиту по договору про надання траншу №2.25545/ FW206.110 від 08.02.2008 на 08.02.2018; повне дострокове погашення кредиту по договору про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012 на 28.02.2018. Банк вважає, що зазначені договори не припинили своєї дії, і діють до повного виконання зобов'язань за ними. Банк вважає, що у даному випадку не можуть бути застосовані висновки Верховного Суду у справі №564/2199/15-ц, оскільки вирішення справи залежить не лише від застосування норм чинного законодавства, а і від конкретних умов кредитних договорів. У даному випадку кредитними договорами ПАТ «ПроКредит Банк» передбачено право нараховувати і вимагати від позичальника сплати процентів вже після зміни строку та порядку виконання кредитних договорів у зв'язку з прийняттям банком рішення про повне дострокове погашення кредиту. При цьому банк вважає, що розмір процентів тотожний тому, що діяв до зміни умов кредитного договору.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2019 у зв'язку з відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Фоміної В.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Шевель О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.01.2019 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи на 18.02.2019 о 10:00 год.

У судовому засіданні 18.02.2019 представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «БанкКредит Банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просила рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Після заслуховування учасників справи у судовому засіданні 18.02.2019 оголошено перерву до 28.02.2019 до 09:30 год.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарським процесуальним кодексом України, а також, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та повноту встановлення обставин справи і відповідність їх наданим доказам, встановила таке.

05.10.2007 між ПАТ "ПроКредит Банк" та ФОП Карасьовим А.П. укладено Рамкову угоду №6396 (№FW206.110), до якої внесені зміни №1. Умови та порядок надання кредиту, гарантії, овердрафту та відкриття гарантії сторони узгодили у розділі №2.

Відповідно до пункту 2.1. угоди кредитор надає клієнту кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Пунктом 2.2. Рамкової угоди сторони передбачили, що умови надання, термін погашення та розмір кожної (ого) кредитної лінії, траншу (порядок надання кредиту, гарантії, овердрафту та відкриття акредитиву) визначаються на кредитному комітеті кредитора та оформлюється договорами про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорів про відкриття кредитної лінії, про надання траншу (договорами гарантії, овердрафту та договорами про відкриття акредитиву), які є невід'ємною частиною цієї угоди.

За умовами пункту 2.3. Рамкової угоди ставка відсотків за користування кредитом встановлюється договорами про надання траншу.

Згідно з пунктом 2.4. Рамкової угоди умови та порядок надання кредиту, порядок та строки повернення кредиту, дострокове повернення кредиту, штрафні санкції, права та обов'язки сторін, вирішення спорів та інші умови встановлюються договорами про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорами про відкриття кредитної лінії та договорами про надання траншу.

Отже, відповідно до Рамкової угоди №6396 (№FW206.110) позивач здійснив кредитування ФОП Карасьова А.П. на підставі наступних кредитних договорів:

Кредитний договір №1.

08.02.2008 між ПАТ "ПроКредит Банк" та ФОП Карасьовим А.П. укладено договір про надання траншу №2.25545/FW206.110, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 108000 доларів США під 13% річних.

Судом встановлено, що у відповідача утворився та існує перед позивачем борг за кредитним договором у розмірі 818230,80 грн (в якому: капітал - 705861,05 грн, проценти - 5082,92 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13992,68 грн, пеня - 93294,15 грн).

Відповідно до пункту 7.8. Рамкової угоди "сторони погодились, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора".

Згідно з пунктом 7 кредитних договорів даний договір є невід'ємною частиною Рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього договору і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підставі цього договору.

Кредитний договір №2.

31.08.2012 між ПАТ "ПроКредит Банк" та ФОП Карасьовим А.П. укладено договір про надання траншу №207.43185/FW206.110, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 70000 доларів США під 13% річних.

Судом встановлено, що у відповідача утворився та існує перед позивачем борг за кредитним договором у розмірі 933073,00 грн (в якому: капітал - 819243,36 грн, проценти - 7026,05 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13681,48 грн, пеня - 93122,11 грн).

Відповідно до пункту 7.8. Рамкової угоди "сторони погодились, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора".

Згідно з пунктом 7 кредитних договорів даний договір є невід'ємною частиною Рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього договору і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підставі цього договору.

Відповідно до умов кредитних договорів відповідач як позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному кредитними договорами.

Пунктом 4.1. Рамкової угоди сторони узгодили, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день кредитування користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту (пункт 4.2.Рамкової угоди).

У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з моменту виникнення заборгованості до дати повного її погашення, включно (пункт 4.4 Рамкової угоди).

Згідно з пунктом 8.2 Рамкової угоди кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більше ніж 3 (три) банківські дні.

Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та на вибір кредитора вручається або передається позичальникові у порядку, встановленому пунктом 12.2 угоди (пункт 8.3 Рамкової угоди).

Відповідно до пункту 8.4 Рамкової угоди позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит на суму, що вказана у вимозі протягом п'яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інший строк не вказаний у такій вимозі.

Пунктами 8.6 та 8.7 Рамкової угоди передбачено, що при простроченні погашення грошових зобов'язань за цим договором тривалістю більше ніж 30 календарних днів, позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківських дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. При цьому кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Кредитні договори вступають в силу з моменту їх підписання сторонами, є невід'ємною частиною Рамкової угоди та діють до моменту припинення дії Рамкової угоди, якщо інше не буде встановлено сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повне дострокове погашення кредиту за двома договорами №2.25545/6396 від 11.02.2008 та №207.43185/ FW206.110 від 31.08.2012 (а.с.49).

Відповідач всупереч вимогам пункту 8.4 Рамкової угоди вимогу не виконав, заборгованість не погасив.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання траншу №2.25545/FW206.110 від 08.02.2008, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 818230,80 грн (де: капітал - 705861,05 грн, проценти - 5082,92 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13992,68 грн, пеня - 93294,15 грн), та заборгованість за договором про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007 у розмірі 933073,00 грн (де: капітал - 819243,36 грн, проценти - 7026,05 грн, проценти за неправомірне користування кредиту - 13681,48 грн, пеня - 93122,11 грн).

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач порушив умови кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість. Позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яку відповідач не виконав. Керуючись ст.536, 625 Цивільного кодексу України, пунктами 4.1, 4.2, 4.4. Рамкової угоди, господарський суд зазначив, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розмір яких встановлений угодою та кредитними договорами, та повинен сплачуватись відповідачем за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості у силу ст.625 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою договір про надання траншу №2.25545/FW206.110 від 08.02.2008 та договір про надання траншу №207.43185/FW206.110 від 31.08.2012, які є невід'ємною частиною Рамкової угоди №FW206.110 від 05.10.2007, є кредитними договорами, згідно з умовами яких, за приписами ст.1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Однак у відповідності до пункту 4.2. Рамкової угоди сторони домовились, що проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день кредитування користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

При цьому у пункті 12 Рамкової угоди зазначено, що строк дії договорів - до моменту припинення дії Рамкової угоди, яка у свою чергу діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даною угодою, договорами по відкриття кредитної лінії, у тому числі мультивалютної кредитної лінії та договорами про надання траншу.

Отже, виходячи з умов кредитних договорів, проценти нараховуються позивачем, та, відповідно, сплачуються відповідачем до дня фактичного повернення кредиту.

Відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц. У вказаній справі Верховним Судом установлено, якщо кредитний договір припинив свою дію (з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту), а тому у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

Тим самим, відповідач вважає, що позивачем неправомірно нараховано проценти за період після 16.03.2018 (дата направлення вимоги від 14.03.2018), а судом першої інстанції безпідставно задоволено суму процентів, нарахованих з 17.03.2018 по 26.06.2018.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками апелянта, оскільки відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 28.02.2018 у справі №444/9519/12 Верховний Суд дійшов висновку, що положення абзацу 2 частини 1 ст.1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі сторонами у пункті 4.2 Рамкової угоди, з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 Цивільного кодексу України), передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 при розгляді справи №913/11/18.

Також колегія суддів зазначає, що правомірним є нарахування банком процентів за період з 16.03.2018 по 26.06.2018, оскільки, як зазначалось, умовами (пункт 4.2.) Рамкової угоди сторони передбачили, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється до моменту повного погашення кредиту.

Судом також перевірена арифметична відповідність заявлених до стягнення суми боргу за кредитом та відсотками даними бухгалтерського обліку, умовам кредитних договорів, та встановлена їх ідентичність та відповідність умовам.

З огляду на обов'язок відповідача сплачувати проценти до дня фактичного повернення заборгованості за кредитом, неповернення відповідачем отриманого кредиту станом на дату розгляду даної справи та щомісячне нарахування процентів на суму кредиту, проценти підлягають стягненню за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання.

Доводи апелянта щодо відсутності у вимозі банку (вих.№1-2/18/1291 від 14.03.2018) про наявність заборгованості за двома договорами про надання траншів та про дострокове припинення зобов'язань за цими договорами, такої вимоги як сплата процентів за неправомірне користування кредитом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки право нарахування відсотків у випадку прострочення погашення кредиту встановлено умовами пункту 4.4 Рамкової угоди.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині розгляду позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

У справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ФОП Карасьова А.П. не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуально кодексу України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.269, 270, пунктом 1 ст.275, ст.276, ст.282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Карасьова Андрія Петровича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області 25.09.2018 у справі №922/1934/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.03.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя О.В. Шевель

Суддя І.А. Шутенко