РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2019Справа № 910/17909/17

За позовомДержавного підприємства "Бродівське лісове господарство"
до 1.Закарпатської митниці ДФС 2.Державної казначейської служби України

просстягнення 198058,90 грн. шкоди.
Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Бродівське лісове господарство» звернулось до Господарського суду міста Києва до Закарпатської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про стягнення 198 058,90 грн. шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Закарпатської митниці по затриманню вантажу на станції призвели до завдання позивачу шкоди, що полягає в оплаті філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниці" витрат за простій вагонів. Вимоги заявлені з посиланням на ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. 30 Митного кодексу України, ст. 25 Бюджетного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 по справі №910/17909/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» грошові кошти в розмірі 198 058,90грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС на користь Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» 5 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС в доход спеціального фонду Державного бюджету України 2 970,88 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі №910/17909/17, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018р. у справі №910/17909/17 скасовано. Справу №910/17909/17 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У постанові Верховного Суду від 21.11.2018, відправляючи справу на новий розгляд зазначено, що встановивши, які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією (користування вагоном, зберігання вантажу, телеграми (повідомлення), маневрові роботи, зважування вагону), суди попередніх інстанцій не перевірили, які з цих сум є шкодою, а які - витратами, що повинні бути понесені саме позивачем відповідно до положень законодавства. Крім того, зазначено, що з судових рішень не вбачається, з яких саме доказів судами встановлено відповідні обставини у даній справі, зокрема, чи досліджувались судами відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, відомості плати за користування вагонами, акти про затримку вагонів, тощо. Окрім того, колегією суддів зазначено, що судами попередніх інстанцій у даній справі не взято до уваги тридцятиденний строк, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним, і не враховано, що ряд операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При новому розгляді справи суду слід всебічно, повно, об'єктивно дослідити докази у справі з урахуванням їх належності, відокремити вартість операцій, за які позивач зобов'язаний платити незалежно від протиправної поведінки митниці, і вартість операцій, оплату за які викликали саме дії митниці по затримці вагонів поза межами наданого митниці строку та встановити наявність/відсутність підстав для застосування ст. 1173 ЦК України та підстав для стягнення з Державного бюджету України шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 18.12.2018, справу передано для розгляду судді Борисенко І.І.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ухвалою суду від 19.12.2018 прийнято справу провадження судді Борисенко І.І. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи призначено на 31.01.2019.

Ухвалою суду від 09.01.2019 в задоволенні клопотання Закарпатської митниці ДФС про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Через відділ діловодства 14.01.2019 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України 156 977,90 грн., шкоди заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Подана заява обґрунтована тим, що позивачем враховано позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 та надано детальний розрахунок заявленої до стягнення суми збитків.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 31.01.2019 суд розглянув заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог і прийняв її до розгляду.

В подальшому, в підготовчому засіданні остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

Суд в підготовчому судовому засіданні поставив на обговорення питання про можливість завершення підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача зазначив про можливість закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31.01.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/17909/17. Призначено розгляд справи №910/17909/17 по суті на 26.02.2019.

У судове засідання 26.02.2019 сторони не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлялися належним чином.

Зокрема в матеріалах справи наявні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу-1 та відповідачу-2 (014; 886;010; 889).

Ухвали направлялись судом за адресами місцезнаходження відповідача-1 (88000, М. Ужгород, вул. Собранецька, 20) та відповідача-2 (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6)

В строк визначений судом відповідачі відзиву, письмових пояснень до суду не подали, заперечень не висловили.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дослідивши обставини справи на дослідження яких вказав Верховний Суд в постанові від 21.11.2018, виконавши вказівки Верховного Суду, зважаючи на належне повідомлення сторін в порядку передбаченому цим Кодексом про призначені судові засідання, за відсутності учасників справи в судовому засіданні 26.02.2019, які не з'явилися до суду без поважних причин та зважаючи на повторну неявку відповідачів, суд не встановив обставин, які перешкоджають розгляду справи по суті.

У судовому засідання 26.02.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши обставини, на дослідження яких вказав Верховний Суд від 21.11.2019, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 між ДП «Бродівське лісове господарство» (продавець) та фірмою «Пізец ГмбХ» в особі директора ОСОБА_1 (покупець) укладено контракт №7-2016 BR, за умовами якого продавець продає, а покупець купляє лісоматеріали необроблені, а саме - дрова паливні (код УКТ ЗЕД 4401).

Позивач на виконання вимог вищезгаданого контракту здійснив завантаження лісопродукції - 16 травня 2016 року вагони №96399548, №96391321 та 19 травня 2016 року вагони №32261406, №32261372. Дані вагони замитнено згідно наступних МД: №209050000/2016/001520.

Пройшовши без зауважень розмитнення на митних постах Львівської митниці ДФС, вказані вагони були відправлені для транспортування деревини по маршруту Броди-Батьово 16.05.2016.

28.12.2012 позивачем та Залізницею було укладено договір № 2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах.

Проте вказані вагони не пройшли митного огляду на Закарпатській митниці ДФС та були затримані на станції Батьово.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017р. у справі №813/2237/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів: Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, № 91503730; Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» № 96399787, №96395264, № 96392964, №96398672; Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» № 67610808; Державного підприємства «Бродівське лісове господарство», №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, №96396643; Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №91503227, №91503839, №91502765; Державного підприємства «Буське лісове господарство» №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства «Турківське лісове господарство» №96397542; Державного підприємства «Cколівське лісове господарство» №63359328.

Зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, №91503730; Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, № 96391321, № 32261406, № 32261372, № 96396643; Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №91503227, № 91503839, №91502765; Державного підприємства «Буське лісове господарство» №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства «Турківське лісове господарство» №96397542.

Судом при розгляді справи №813/2237/16 було встановлено, що починаючи з 06.05.2016р. на території залізничних станцій «Чоп», «Ужгород» та «Батьово» (зони діяльності митних постів Закарпатської митниці ДФС) перебувають залізничні вагони ДП «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, № 91503730; ДП «Золочівське лісове господарство» №96399787, №96395264, №96392964, №96398672; ДП «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; ДП «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, № 96396643; ДП «Бібрське лісове господарство» №91503227, №91503839, № 91502765; ДП «Буське лісове господарство» №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; ДП «Турківське лісове господарство» №96397542; ДП «Cколівське лісове господарство» №63359328, які зупинені Закарпатською митницею ДФС.

Таким чином, Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів ДП «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, №91503730; ДП «Золочівське лісове господарство» №96399787, № 96395264, №96392964, №96398672; ДП «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; ДП «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, № 96396643; ДП «Бібрське лісове господарство» № 91503227, № 91503839, № 91502765; ДП «Буське лісове господарство» №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; ДП «Турківське лісове господарство» № 96397542; ДП «Cколівське лісове господарство» №63359328 через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 МК України.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів ДП «Самбірське лісове господарство» № 91503847, № 91503243, № 91503730; ДП «Золочівське лісове господарство» № 96399787, № 96395264, № 96392964, № 96398672; ДП «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; ДП «Бродівське лісове господарство» № 65235830, № 32261802, № 96399548, № 96391321, № 32261406, № 32261372, № 96396643; ДП «Бібрське лісове господарство» № 91503227, № 91503839, № 91502765; ДП «Буське лісове господарство» №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; ДП «Турківське лісове господарство» № 96397542; ДП «Cколівське лісове господарство» №63359328 задоволено в повному обсязі, оскільки Закарпатською митницею ДФС не надано доказів того, що вона, затримуючи вагони та допускаючи бездіяльність щодо вчинення митних формальностей у строк, що не може перевищувати 30 днів, діяла у спосіб та в межах повноважень, визначених МК України. З урахуванням вимог чинного законодавства України, наданням позивачами всіх необхідних документів для митного оформлення транспортних засобів, а також враховуючи висновок суду про протиправність бездіяльності Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів позивачів, позовна вимога про зобов'язання відповідача 1 завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України залізничних вагонів ДП «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, №91503730; ДП «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; ДП «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, № 32261372, № 96396643; ДП «Бібрське лісове господарство» №91503227, №91503839, №91502765; ДП «Буське лісове господарство» №96395033, № 96399340, № 96290119, № 32262636; ДП «Турківське лісове господарство» №96397542; ДП «Cколівське лісове господарство» №63359328 (крім ДП «Золочівське лісове господарство») була задоволена судом.

Отже, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016р. у справі №813/2237/16, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017р. у справі №813/2237/16, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів, зокрема, вагону №96399548 ДП "Бродівське лісове господарство". Зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України залізничних вагонів, зокрема, вагону №96399548 ДП "Бродівське лісове господарство".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, у межах провадження в адміністративній справі №813/2237/16 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС (відповідача-1 у справі №910/17909/17), як елемент цивільного правопорушення, і відповідні обставини у розумінні ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доведення.

Листом-вимогою №ЦТЛ-19/813 від 13.04.2017р. філія "Центр транспортної логістики" ПАТ "Українська залізниця" просила позивача сплатити 198 058,90 грн. додаткових зборів по вагону №69399548, а саме: маневрова робота, зберігання вантажів, плата за користування вагонами, надання інформації про вантажні роботи, зважування вантажів.

Позивач платіжним дорученням №1409 від 31.05.2017 сплатив вказану суму.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать встановлення факту неправомірних дій органу державної влади (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/2237/16 було встановлено протиправну поведінку Закарпатської ДФС щодо затримки залізничного вагону №96399548 ДП «Бродівське лісове господарство».

Щодо наявності та розміру шкоди, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Згідно зі ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 4 Правил плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

В період, коли відповідний вантаж утримувався митницею, було здійснено ряд операцій, зокрема, маневрові роботи, вантажно-розвантажувальні роботи та роботи МЧ, зважування вагону, користування вагоном, зберігання вантажу.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа від 25.04.2018 №ЦТЛ-19/575 Філія «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надала позивачу на лист від 19.04.2018 №174 відповідь до якої додала відповідний розрахунок. З наданого розрахунку вбачається, що:

- розмір шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача-1 за період з 19.05.2016 по 18.06.2016 (тобто, у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України) становить 41 081,00 грн.;

- розмір шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача-1 за період з 18.06.2016 по 24.10.2016 (тобто, у строк, після 30-го дня затримки вагону №96399548) становить 156 977,90 грн.

На виконання вказівок Верховного Суду викладених в постанові від 21.11.2018, позивач зменшив розмір позовних вимог про стягнення з відповідача шкоди, заданої внаслідок протиправних дій Закарпатської митниці ДФС, у термін, що перевищує 30 днів з моменту прибуття у пункт пропуску через Державний кордон України для здійснення митних процедур та надав детальний розрахунок заявленої до стягнення суми шкоди.

При цьому, наявний у матеріалах справи розрахунок містить детальний опис витрат за кожною операцією, виконаною залізницею, таких як користування вагонами, зберігання вантажу, телеграми та повідомлення, вантажно-розвантажувальні роботи, подавання та збирання вагонів, зважування.

Відповідно до доданого детального розрахунку, позивачем нараховано шкоду у розмірі 156 977,90 грн. з розбивкою нарахованої суми поденно та помісячно з переліком усіх наданих послуг із вказівкою їх вартості за кожен день та місяць простою вагону, починаючи з дати оформлення накладної №547257, розмежовуючи при цьому нараховану суму з врахуванням 30-денного строку з дати затримання вагону позивача №96399548 та по дату закінчення затримки.

Відповідно до даного розрахунку шкодою, завданою протиправними діями є витрати пов'язані за користування вагонів на суму 113 553,00 грн. та зберіганням вантажу на суму 43 242,90 грн., нараховані за період з 18.06.2016 (о 04:00) до 24.10.2016 (о 14:30), тобто з врахуванням терміну що перевищує граничний строк перебування товарів у пунктах пропуску через державний кордон України (30 днів з моменту прибуття у пункт пропуску відповідно до ч.1 ст. 199 Митного кодексу України).

Отже, загальна сума шкоди, завдана протиправними діями відповідача-1 становить 156 977,90 грн. (113553 грн. користування вагонів + 43 424,90 грн. зберігання вантажу).

Причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача-1 та понесеними позивачем збитками (шкодою) підтверджується тим, що фактично витрати за користування вагоном та зберігання вантажу було понесено саме внаслідок затримки вагонів відповідачем-1. Вказані дії відповідача-1 визнано протиправними у судовому порядку. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

В п.п.2 ч.1 п.35 вказаного Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р., Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Таким чином, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 2 ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача-1 щодо затримки залізничного вагону позивача розмірі 156 977,90 грн.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2970,88 грн. покладаються на відповідача-1, оскільки шкода заподіяна в зв'язку з неправомірними діями останнього, та стягуються в доход Державного бюджету України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу (послуги адвоката) у загальній сумі 15 000,00 грн. за послуги, надані під час розгляду справи господарським судом.

В матеріалах справи містяться копія укладеного між позивачем та адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" договору про надання правової допомоги №26/12/18 від 26.12.2018, предметом якого є надання правової допомоги з підготовки та написання документів правового характеру та здійснення представництва інтересів Замовника в Господарському суді м. Києва в межах розгляду справи №910/17909/17. На виконання вказаного договору ДП «Бродівське лісове господарство» (Позивач) оплачено суму 15 000,00 грн. за надання правової допомоги, що підтверджується оригіналом платіжного доручення №3116 від 26.12.02018 року.

Зважаючи на вище встановлене, суд дійшов до висновку про те, що вказані витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню на користь позивача у загальному розмірі 15 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., м. Броди, вул. Низька, 15; ідентифікаційний код 00992444) грошові кошти в розмірі 156 977 (сто п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 90 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893).

Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893) на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., м. Броди, вул. Низька, 15; ідентифікаційний код 00992444) 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893) в доход спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 3017, Одержувач: ГУК у м.Києві/м.Київ , Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), Код отримувача (МФО) 899998, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, код класифікації доходів бюджету: 22030101) 2 354 (дві тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 67 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.03.2019

Суддя І.І.Борисенко