ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 911/1687/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 06.11.2018 (вх. №09.1-04.2/1965/18 від 12.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018

у справі №911/1687/18 (суддя - Янюк О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід»

до Приватного підприємства «С.В.Транс»

про стягнення 177 674,80 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Приватного підприємства «С.В.Транс» про стягнення з останнього 177 674, 80 грн, з яких: 38 912,34 грн - 3% річних, 138 762,46 грн - інфляційних втрат за невиконання договору №20/10 від 19.01.2017 та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки відповідач не виконав рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 911/2845/17 про стягнення, у відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, попередньої оплати в сумі 982 222,20 грн, позивачем - ТОВ «Промексімторг схід» нараховано на вказану суму 3% річних та інфляційні втрати за період з 17.03.2017 по 11.07.2018.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.10.2018 (повний текст рішення складено 17.10.2018) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд встановив наявність обставин стягнення за судовим рішенням попередньої оплати згідно договору № 1617 від 17.01.2017, яка не є грошовим зобов'язання в розумінні приписів ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення річних та інфляційних, нарахованих позивачем на суму попередньої оплати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід», 06.11.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 06.11.2018 (вх. №09.1-04.2/1965/18 від 12.11.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018 у справі №911/1687/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права на підставі неповного з'ясування усіх обставин справи. Так, апелянт, з посиланням на ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, стверджує, що присуджена до стягнення за судовим рішення сума є грошовим зобов'язанням, а тому, на переконання позивача, у разі якщо рішення суду не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання зобов'язання. Крім того, скаржник вказує на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018 у справі №911/1687/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також усім учасникам справи встановлено процесуальний строк на подання заяв, клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2018 справу №911/1687/18 призначено до розгляду на 30.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019, у зв'язку із поданим позивачем клопотанням та неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 06.03.2019.

05.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника скаржника.

В судове засідання 06.03.2019 представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи клопотання скаржника та витяг з пошукової системи відстеження поштової кореспонденції ПАТ «Укрпошта», згідно якого 14.02.2019 відповідачем отримано ухвалу суду про відкладення.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 911/2845/17 стягнуто з Приватного підприємства «С.В.Транс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» 982 227,20 грн попередньої оплати за товар згідно договору №1617 від 17.01.2017.

Вирішуючи спір у даній справі, місцевим господарським судом, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, вірно було визнано преюдиційними обставини встановлені у вищенаведеному судовому рішенні.

Так, судовим рішенням у справі № 911/2845/17 встановлено, що 17.01.2017 між ПП «С.В.Транс» (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Танак» (покупець за договором) було укладено договір №1617 (далі - Договір №1617) за яким постачальник (відповідач) зобов'язався передати товар у кількості та асортименті, замовленому покупцем, а покупець оплатити його та прийняти.

Відповідно до умов п.п. 3.1, 3.2 Договору №1617, відпуск товару проводиться з умовою попередньої сплати протягом 7 календарних днів з моменту отримання грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунків постачальника.

При отриманні продукції за частковою передплатою залишкова сума боргу сплачується покупцем протягом п'яти банківських днів після її отримання.

На виконання умов Договору № 1617, з метою виконання взятих на себе зобов'язань, покупцем, в рахунок попередньої оплати за поставку товару, перераховано на рахунок постачальника 982 227,20 грн за період з 01.03.2017 по 28.02.2017.

Господарським судом Київської області у справі № 911/2845/17 встановлено, що 24.03.2017 між ТОВ «Танак», ТОВ «Промексімторг Схід» та ПП «С.В.Транс» було укладено тристоронній договір про відступлення права вимоги (далі - Договір про відступлення права вимоги), за яким первісний кредитор (ТОВ «Танак») передав новому кредитору (ТОВ «Промексімторг Схід») належне йому право вимоги згідно з Договором №1617.

Пунктом 1.3 Договору про відступлення права вимоги, сторони визначили, що заборгованість боржника (ПП «С.В.Транс») перед первісним кредитором на момент укладення договору становить 982 227,20 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на примусове виконання рішення суду від 14.12.2017 у справі № 911/2845/17 Господарським судом Київської області 29.12.2017 видано наказ (а.с. 15), який передано на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Клименком О.О. постановою від 16.02.2018 ВП № 55772728 виконавчий документ № 911/2845/17 повернуто ТОВ «Промексімторг Схід» без виконання з підстав відсутності у боржника (відповідача) майна та грошових коштів. Також, повідомлено стягувача про можливість повторного пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання в строк до 16.02.2021 (а.с. 53).

Предметом позову у даній справі є вимога ТОВ «Промексімторг Схід» про стягнення з ПП «С.В.Транс» інфляційних та 3% річних, нарахованих за невиконання договору № 20/10 від 19.01.2017 (згідно прохальної частини позовної заяви).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що договір № 20/10 від 19.01.2017 до матеріалів справи позивачем представлено не було, а в рішенні Господарського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 911/2845/17 посилань на встановлення між сторонами правовідносин за вищенаведеним договором не міститься. У зв'язку з цим, апеляційна інстанція, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 74, ст. 269 ГПК України, переглядає справу за наявними матеріалами справи доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, з представленого до матеріалів справи розрахунку позовних вимог (а.с. 7-8) вбачається, що ТОВ «Промексімторг Схід» на суму попередньої оплати в розмірі 982 227,20 грн нараховано 3% річних та інфляційні за період з 17.03.2017 по 11.07.2018. Вказана попередня оплата за товар, як вже зазначалось, була перерахована покупцем відповідачу згідно договору №1617 від 17.01.2017, право вимоги за яким згідно договору цесії передано позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому частина 3 статті 693 ЦК України визначає, що у разі порушення продавцем обов'язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України. Проценти починають нараховуватися від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати, в залежності від того, яким правом, передбаченим ч. 2 ст. 693 ЦК України, скористався покупець.

Господарським судом Київської області у справі № 911/2845/17 було встановлено, що покупець здійснив попередню оплату товару, визначену договором №1617 від 17.01.2017, натомість продавець (відповідач у даній справі) всупереч умовам договору своїх зобов'язань з поставки товару не виконав, внаслідок чого особа (позивач у даній справі), якій покупець відступив право вимоги звернувся до суду з позовом про повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Беручи до уваги те, що боржник допустив порушення обов'язку передати покупцю визначений умовами договору товар, колегія суддів зауважує, що право кредитора на повернення коштів (попередньої оплати) виникло до прийняття рішення у справі № 911/2845/17. При цьому, судове рішення, яким задоволено вимогу про повернення попередньої оплати не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов'язання, яке виникло до, а не в наслідок прийняття такого судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту вищенаведеної норми, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання.

При цьому, у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується з обов'язком боржника з такої сплати.

Водночас, стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар. На суму попередньої плати, згідно спеціальної норми цивільного законодавства (ч. 3 ст. 693 ЦК України), можуть бути нараховані проценти за користування чужими коштами.

Таким чином, за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання відповідача в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що попередня оплата, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 911/2845/17 не є грошовим зобов'язанням за договором №1617 від 17.01.2017, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних, нарахованих на суму попередньої оплати. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/1775/18; від 20.11.2018 у справі № 916/75/18; від 28.02.2019 у справі № 21/96 (10); від 02.04.2018 у справі № 910/8315/16.

Таким чином, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, відмову в їх задоволенні. Відтак порушень норм матеріального права судом апеляційної інстанції не встановлено.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом не було враховано умови договору відступлення права вимоги, оскільки договір цесії, за загальним правилом унормованим ст. 514 ЦК України, не змінює правової природи переданого новому кредитору права вимоги, зокрема, про стягнення попередньої оплати. Зворотного позивачем не доведено, договору відступлення права вимоги від 24.03.2017, в порядку приписів ст. 74 ГПК України, скаржником до матеріалів справи не представлено.

Твердження апелянта про те, що наявність заяви про визнання відповідачем позову є безумовною підставою для задоволення позову відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки за змістом ч. 4 ст. 191 ГПК України рішення про задоволення позову може бути прийнято лише за наявності законних правових підстав. Оскільки місцевим господарським судом встановлено невідповідність позовних вимог положенням діючого законодавства, судова колегія вважає вірним висновок про відсутність підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову, що узгоджується з приписами чинного господарського процесуального закону.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам вірну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018 у справі № 911/1687/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексімторг схід» на рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018 у справі № 911/1687/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2018 у справі № 911/1687/18 залишити без змін.

3. Справу № 911/1687/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська