ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа№ 910/9814/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.

позивач Войчук В.А., Гуртовий О.М.

відповідач Голяр І.С.

третя особа не з'явився

вільний слухач ОСОБА_5

вільний слухач ОСОБА_6

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 (повний текст рішення складено 13.12.2018)

у справі № 910/9814/18 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета - Груп»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Абордаж логістик»

про стягнення 16 362,41 євро, що станом на день подачі позову складає 507 044,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мета-Груп» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 241/18 від 24.07.2018 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (відповідач) про стягнення 16 362,41 євро, що за офіційним курсом НБУ на день подачі позову складає 507 044,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено Генеральний договір страхування вантажів № 003-3204/01ВТ, однак, не зважаючи на настання страхового випадку, як стверджує позивач, відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2018 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Груп" 507 044,90 грн. страхового відшкодування та 7 605,67 грн. судового збору.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем неправомірно прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхової компенсації. Позивачем належним чином доведено та підтверджено відповідними документами факт зникнення майна. Судом встановлено, зазначений факт є страховим випадком, відповідно до Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01 ВТ від 17.11.2010.

Не погодившись з рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують виникнення збитку у позивача, зокрема доказів здійснення оплати за товар. Надані позивачем документи не відповідають істотним умовам Договору страхування, оскільки не зазначено номеру транспортного засобу - причеп а р.н. НОМЕР_1 та номеру СMR №250207.

Також, апелянт зазначає, що копія книги реєстрації в'їзду/виїзду на територію заводу Multi Air Italia S.r.l. автомобільного транспорту не містить відомостей щодо реєстраційного номеру транспортного засобу - причепа НОМЕР_1, а також, що автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2/НОМЕР_1 29.07.2015 заїжджав на завод або покинув територію заводу завантажений зазначеним в інвойсах товаром. Крім того, копія CMR б/н від 29.07.2015, а також CMR, які надані листами MultiAir Italia S.r.l. від 29.01.2016 та №749 від 18.09.2015 містять лише інформацію про номер тягача НОМЕР_2, проте не зазначено номер причепа. Поряд з цим, пакувальні листи та інвойси не є належними доказами завантаження товару окрім того в пакувальних листах та інвойсах не зазначено номерів транспортних засобів.

Також, апелянт звертає увагу, що позивачем надано страховій компанії три різних копії CMR від 29.07.2015. Так, копія CMR, яка надано позивачем з повідомленням про подію не містить номеру CMR, реєстраційного номеру автомобіля (тягача та причепа), в який мав бути завантажений товар, а також підписів уповноважених представників сторін. На другів копії CMR, яка надіслана 10.09.2015 на електронну адресу відповідача, дописані: номер - НОМЕР_3, підписи в пунктах, що стосуються вантажовідправника та перевізника, а також номер тягача НОМЕР_2. Третя копія CMR не містить номеру CMR, проте містить підписи, в пунктах, що стосуються вантажовідправника та перевізника, а також вписано номер тягача НОМЕР_2. Зазначене свідчить про подання позивачем, як страхувальником страховій компанії завідомо неправдивих відомостей, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі №910/9814/18 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 28.02.2019.

05.02.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні 28.02.2019 року представники позивача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

17.09.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мета-Груп» (страхувальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» (страховик, відповідач) укладено Генеральний договір страхування вантажів № 003-3204/01 ВТ (надалі - Генеральний договір або Генеральний договір страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010).

Відповідно до п. 1.1 Генерального договору, предметом даного договору страхування є майнові інтереси страхувальника або вигодонабувача, які не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням вантажів, що перевозяться.

Згідно з розділом 2 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010, страховою сумою по даному Договору є сума, заявлена страхувальником. Тобто, в даному випадку згідно Сертифікату - Заявлення на страхування вантажів № 1/29/7 від 29.07.2015 заявлена сума становить 16 362,41 євро.

Пунктом 3.3 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010 встановлено, що відповідальність страховика починається з моменту, коли вантаж буде отриманий зі складу в пункті відправлення та триває протягом усього перевезення до тих пір, доки вантаж не буде доставлений на склад вантажоотримувача або інший кінцевий склад у пункті призначення.

Згідно п 4.1. Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010 страхова премія розраховується, виходячи зі страхового тарифу, обумовленого в п. 5.1 цього Договору та складає суму страхових премій, вказаних в полісах, які підписуються сторонами впродовж строку дії цього Договору. Страхова премія сплачується страхувальником на розрахунковий рахунок страховика протягом 10-ти банківських днів з дати виставлення рахунку, якщо інше не обумовлене в сертифікаті-заяві.

30.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мета-Груп» (покупець, позивач) та Компанією MultiAir Italia s.r.l. (продавець) було укладено Контракт № 0209, відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується купити компресори, пневмоінструменти, приладдя та запасні частини (далі іменовані - товар (продукти)), асортимент, ціни кількість, строк і умови оплати, а також, строк і умови поставки якого зазначені в інвойсах, які є невід'ємними частинами даного Контракту, на кожну партію товару, що поставляється.

27.05.2015 позивач на виконання п. 3.2 Контракту № 0209 від 30.09.2013 направив на електронну адресу Компанії MultiAir Italia s.r.l. повідомлення (заявку) щодо замовлення товару, перелік якого наведений в Інвойсах № 653481 від 28.07.2015 та № 20150724 від 24.07.2015.

24.06.2015 між позивачем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Абордаж логістик» (експедитор, третя особа) укладено Договір №24/06/2015 про надання транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення вантажів у міжміському та міжнародному сполученні (надалі - Договір № 24/06/2015 від 24.06.2015).

Відповідно до умов цього Договору, експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта організувати виконання транспортно-експедиторських послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів автомобільним, морським та/або авіаційним транспортом у міжміському і міжнародному сполученні.

21.07.2015 позивач та третя особа (експедитор) узгодили та підписали відповідну Заявку № 01/21/07, в якій зазначено, що вантаж позивача згідно вказаних інвойсів № 653481 від 28.07.2015 та № 20150724 від 24.07.2015 буде завантажено за адресою: ViaColombo 3, 10070 Robassomero (TO), Італія, із вагою 4 тони та кількістю місць 25 шт. в транспортний засіб з державними номерними знаками НОМЕР_2/НОМЕР_1. Згідно вказаної Заявки, вантаж повинен бути доставленим на адресу позивача у строк до 06.08.2015.

24.07.2015 позивач погодив з Компанією MultiAir Italia s.r.l. Проформу Інвойс № 20150724 щодо поставки маркетингових матеріалів на суму 257,00 євро.

28.07.2015 позивач погодив з Компанією MultiAir Italia s.r.l. Комерційний інвойс № 653481 щодо поставки компресорів, пневмоінструменту, приладь та запасних частин до них на суму 16 105,41 євро.

29.07.2015 позивач погодив з Компанією MultiAir Italia s.r.l. товаросупровідний документ СМR, в якому зазначено, всю необхідну інформацію для завантаження та доставки на адресу позивача (Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петрівське, вул. Зоряна, 22) вказаного товару.

Оскільки в погоджений строк, а саме 06.08.2015 товар не було доставлено, позивач звернувся до третьої особи (експедитора) з листом № 185 щодо надання інформації з приводу затримки вантажу.

07.08.2015 третя особа (експедитор) повідомила позивача про те, що ні їх представник (підрядник) в Італії - Компанія Elvitransports.r.l., що діяв на підставі заявки від 21.07.2015 № 474UP, ні їх водій (виконавець) в узгоджений час на зв'язок не вийшли, всі відомі телефонні номери перевізника виявилися відключеними.

08.08.2015 Компанія MultiAir Italia s.r.l. повідомила позивача про те, що 29.07.2015 представник Компанії Elvitransports.r.l. завантажив на території заводу виробника Компанії MultiAir Italia s.r.l. за адресою: ViaColombo 3, 10070 Robassomero (TO), Італія вказаний в інвойсах товар в автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2/НОМЕР_1. Про зазначене свідчить відповідний штамп (відмітка) у СМR від 29.07.2015 Компанії Elvitransports.r.l., направлений на адресу позивача лист № 749 та копія книги реєстрації в'їзду/заїзду на територію заводу виробника Компанії MultiAir Italia s.r.l. автомобільного транспорту, з якої вбачається, що автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2/НОМЕР_1 29.07.2015 покинув територію заводу завантажений зазначеним в інвойсах товаром.

10.08.2015 позивач звернувся до відповідача з Повідомленням № 1008/06 про подію, що має ознаки страхового випадку за Генеральним договором страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010, а також додано відповідні документи.

14.08.2015 третя особа (експедитор) подала до Comando Stizione Carabinieri Pompei Заяву про вчинення кримінального правопорушення № 1408.

01.09.2015 позивач додав до вищезазначеного Повідомлення, наданого відповідачу, додаткові документи, а саме витяг з Протоколу № 39/68-0/2015 Легіонів карабінерів (Італія) щодо здійснення відповідної перевірки по факту викрадення вищевказаного вантажу.

10.09.2015 відповідач направив на адресу позивача відповідь № 1403-11 з вимогою надати додаткові документи щодо місця, часу, розміру та причин і обставин настання збитку.

Як зазначає позивач 16.09.2015 відбулася зустріч між керівництвом позивача та відповідача щодо виплати страхової компенсації по значеному страховому випадку. В процесі зустрічі представники відповідача зазначили, що виплата страхової компенсації по вказаному страховому випадку може бути виплачена у разі надання відповідачу документів, що підтверджують факт відкриття компетентними органами Італії кримінальної справи по факту викрадення вантажу.

16.11.2015 позивач також подав до Legion Carabinieri «Campania» офіційну заяву № 239 про вчинення кримінального правопорушення (злочину).

10.11.2015 позивач отримав від Генерального консульства України в Неаполі офіційний лист № 61417/19-500-725 за підписом т.в.о. Генерального консула, який підтверджує факт відкриття компетентними органами Італії кримінального провадження № 10282/15, у зв'язку із зникненням 07.08.2015 на території Італії зазначеного в інвойсах вантажу, який належав на праві власності позивачу. Даний лист було надано відповідачу.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з вимогами № 498 від 10.03.2016 та № 1031 від 14.12.2016 про виплату страхового відшкодування, разом із документом від Прокуратури Республіки при суді Торре Аннунціата, а саме: Витяг з реєстру повідомлень про злочини № 2755/15 від 22.02.2016, в якому позивача та третю особу в порядку ст. 355 КПК Італії визнано потерпілими сторонами та відкрито кримінальну справу № 15/10282-21 щодо скоєння злочину, відповідно до ст. 640-646 КПК Італії (заволодіння чужим майном, шахрайство).

23.03.2016 Листом №486-11, відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхової компенсації в повному обсязі з підстави ненадання будь-якого одного документа, що підтверджував би факт виникнення збитку, відповідно до пунктів 7.3, 7.4 Генерального договору страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010. У вказаному листі відповідач зазначив, що одним з документів, що підтверджує факт виникнення збитку є довідка (або акт) від правоохоронних органів (поліції, міліції, ДАІ, прокуратури), що підтверджують факт виникнення (настання) збитку (ДТП, крадіжка, аварії, протиправних третіх осіб тощо) із зазначенням місця, часу, розміру та причин і обставин настання збитку.

В подальшому, позивачем через канцелярію відповідача було подано вимогу № 1031 від 14.12.2016, відповідно до якої позивач просив відповідача сплатити страхове відшкодування в розмірі вартості зниклого товару та вартість понесених додаткових юридичних витрат на отримання додаткових документів на вимогу відповідача в сумі 10 680,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на пункти 7.3, 7.4 Генерального договору страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010.

21.05.2018 позивачем було направлено відповідачу Претензію № 148/18 з наданням документів щодо кримінального провадження, відкритого у зв'язку зі зникненням вантажу, відповідно законодавства Італії, з повідомленням про незаконність вимагання відповідачем довідки на підставі пунктів 7.3, 7.4 Генерального договору страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010, оскільки така довідка не передбачена законодавством Італії.

У відповідь на вказану претензію, відповідач надав позивачу лист № 797-11 від 15.06.2016, в якому аналогічно, з посиланням на пункти 7.3, 7.4 Генерального договору страхування № 003-3204/01 ВТ від 17.10.2010, відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відмова відповідача у здійсненні страхового відшкодування є незаконною, в зв'язку з чим просить, стягнути з відповідача, суму страхового відшкодування в розмірі 16362,41 євро, що станом на день подачі позову 27.07.2018 за офіційним курсом НБУ становить 30,9884 грн. за 1 (один) євро та в цілому складає 507044,90 грн. (основний борг).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 354 ГК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлено обов'язок страховика, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (трафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Щодо доводів апелянта про надання позивачем різних копій CMR від 29.07.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку позивач надав відповідачу СМR б/н від 29.07.2015.

Так, зазначена СМR б/н від 29.07.2015, не містить номеру СМR, реєстраційного номеру автомобіля (тягача та причепа), в який мав бути завантажений вантаж, та підписів уповноважених представників сторін.

В той же час, 10.09.2015 позивач надіслав відповідачу іншу копію СМR відповідно до якої невідповідності частково усунуті, саме: проставлені номер СМR, підписи в пунктах, що стосуються вантажовідправника і перевізника, а також вписано номер тягача НОМЕР_2 (але не зазначено номер причепа НОМЕР_1). Проте, на думку відповідача, навіть на копії СМR чітко видно, що вказані дописки, за контрастом та яскравістю, відрізняються від першочергових написів, які були зроблені в СМR в момент її складання.

Також, в матеріалах справи наявна копія СМR б/н від 29.07.2015, яка відрізняється від двох попередніх, оскільки на ній немає номеру СМR.

Вказаний факт, на думку відповідача, свідчить про подання позивачем свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку, що, в свою чергу, є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладання договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента, тощо) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-ІV встановлено, що перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні оформляється міжнародною товарно-транспортною накладною (надалі - СМR).

З пояснень позивача вбачається, що перевізником оформлено три екземпляри СМR, а саме: для покупця (знаходився в автомобілі), для постачальника (пребуває у MultiAir Italia s.r.l.) та для митниці, також перебував в автомобілі.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна копія СМR, яка надана відповідачу компанією MultiAir Italia s.r.l., яка містить відмітку перевізника про отримання товару.

Таким чином, виробником товару підтверджено завантаження товару в автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2, відповідно до інвойсу №653481 від 28.07.2015 та проформа-інвойс 20150724 від 24.07.2015 по контракту 0209 від 30.09.2013 на загальну суму 16362,41 євро. Також, видано пакувальні листи 9138 від 28.07.2015 та 9139 від 29.07.2015. Загальна маса вантажу 4770,9 кг. Товар відвантажено згідно з СMR від 29.07.2015. Крім того надано книгу реєстрації автомобілів.

Підтвердженням факту завантаження та відправлення вказаного транспортного засобу свідчить відповідний штамп (відмітка) у документах, а саме: СМR від 29.07.2015 та направлений Компанією Elvitransports.r.l. на адресу позивача лист № 749, а також копія книги реєстрації в'їзду/заїзду на територію заводу виробника Компанії MultiAir Italia s.r.l. автомобільного транспорту, зі змісту якої вбачається, що автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2/ НОМЕР_1 29.07.2015 покинув територію заводу завантажений зазначеним в інвойсах товаром.

Копії зазначених документів містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо не зазначення номеру причепу, оскільки зазначений недолік не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, з огляду на підтвердження вищезазначеними документами факту відвантаження вантажу, та вивезення вантажу з території заводу на автомобілі з номерним знаком НОМЕР_2.

Згідно з п. 8 контракту №0209 від 30.09.2013 право власності на товар переходить від продавця до покупця відповідно до умов Інкотермс 2010.

Відповідно до умов Інкотермс 2010 у випадку отримання товару транспортною організацією, до покупця переходить право власності на товар з моменту отримання товару у продавця.

Таким чином, беручи до уваги, що факт передачі товару транспортній організації підтверджується матеріалами справи, позивач є власником товару, відповідно до умов контракту №0209 від 30.09.2013. Крім того, факт оплати позивачем товару підтверджується продавцем.

В зв'язку з подальшою втратою вантажу перевізником, компетентними органами Італії відкрито відповідне кримінальне провадження.

Так, Протоколом № 39/68-0/2015 Легіонів карабінерів (Італія) підтверджено факт здійснення відповідної перевірки по факту викраденого вантажного автомобіля НОМЕР_2, причіп НОМЕР_1 та відповідного товару, який перевозився.

Крім того, в матеріалах справи наявний Лист протокол № 61417/19-500-725 за підписом т.в.о. Генерального консула України в Неаполі в Легіон Карабінерів «КАМПАНІЯ» (пункт в м. Помпеї), який підтверджує факт відкриття компетентними органами Італії кримінального провадження, у зв'язку із зникненням 07.08.2015 на території Італії зазначеного в Комерційному інвойсі № 653481 вантажу, який належав на праві власності ТОВ «Мета-Груп»;

Згідно з Витягом з реєстру повідомлень про злочини № 2755/15 від 22.02.2016, ТОВ «Мета-Груп» та ТОВ «Абордаж логістикс» визнано потерпілими сторонами та відкрито кримінальну справу 15/10282-21 щодо скоєння злочину (заволодіння чужим майном, шахрайство).

Також, в матеріалах справи наявні: досьє прокурора Прокуратури Республіки в суді Торре Аннунціата вих. № 10282/15 від 03.11.2015, Протокол внесення даних Р2015/318346 від 24.10.2015, Повідомлення про кримінальне правопорушення № 39/86-4 прот. 2015 від 24.10.2015 та Заява про вчинення кримінального правопорушення (злочину) від 16.09.2015 № 239.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на підставі заяв ТОВ «Мета-Груп» та ТОВ «Абордаж Логістикс» про вчинене кримінальне правопорушення, які надійшли до Прокуратури Республіки при суді Торре Аннунціата 16.09.2015, та були розглянуті, внаслідок чого надано попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а відомості про кримінальні правопорушення внесено до Реєстру повідомлень про злочини за номером 15/10282-21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку, передбаченого п. 7 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010.

Як вбачається з листів відповідача № 486-11 від 23.03.2016, № 1558-11 від 28.12.2016, № 797-11 від 15.06.2018 р. останній відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 7.3.4 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010.

Відповідно до підпункту 4 п. 7.3 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010 передбачено, що одним з документів, що підтверджує дійсну вартість застрахованого вантажу може бути: контракт, договір, специфікація, фактура, рахунок, інвойс, вантажна митна декларація «ГТД», акт оцінки Торгово-промислової палати м. Києва. Одним з документів, що підтверджує факт виникнення спричиненого збитку, може бути:

- довідка (або Акт) від правоохоронних органів (поліції, міліції, ДАІ, прокуратури), що підтверджує факт виникнення (настання) збитку (ДТП, крадіжки, аварії, протизаконних дій третіх осіб і т.д.) із зазначенням місця, часу, розміру та причини збитку;

- офіційні акти (документи), що підтверджують факт виникнення (настання) збитку, складені відповідно до законів, правил або звичаям, того місця (країни), де виник та визначився збиток (тобто акт огляду вантажу аварійним комісаром, експертом Торгово-промислової палати або акт оцінки вартості пошкодженого вантажу або акт експертизи);

- акти завантажувально-розвантажувальних робіт (на складі, а аеропорту, на митних вантажних терміналах, на залізничних станціях, в порту), підписані учасниками комісії, які приймали участь (були присутніми) під час завантаження/розвантаження вантажу зі складу/на склад, пояснювальні від осіб, які приймали участь в процесі завантаження, розвантаження, перевезення, митно-брокерського оформлення.

Таким чином, зазначеним пунктом передбачено альтернативу: «один з документів», тобто, документом, що підтверджує факт виникнення спричиненого збитку може бути лише один з переліку. Відтак, у позивача є право вибору щодо надання документів, відповідно до законодавства країни настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем на виконання ч. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п. 7.1 Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010 належним чином виконано умови Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010. Зокрема, негайно повідомлено страховика (відповідача) шляхом телефонного дзвінка на гарячу лінію, у встановлені Генеральним договором строки, а також повідомлено про подію правоохоронні органи Італії та відповідача, подано заяву про виплату страхового відшкодування з описом втраченого майна, надано підтверджуючі документи, запитані відповідачем тощо.

Позивачем та третіми особами належним чином виконано зобов'язання, відповідно до умов Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010, тоді як відповідачем зобов'язання за Генеральним договором страхування вантажів № 003-3204/01ВТ від 17.11.2010 щодо виплати страхового відшкодування належним чином не виконано.

Посилання апелянта на бездіяльність позивача щодо надання запитуваних документів протягом тривалого часу, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки з огляду на встановлені вище обставини та наявні в матеріалах справи докази, вбачається що відмови № 486-11 від 23.03.2016, № 1558-11 від 28.12.2016 та № 797-11 від 15.06.2018 (з вимогами надати додаткові документи) не містять передбачених ст. 991 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 8 Генерального договору страхування підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, а відповідачем не доведено наявність підстав для нездійснення страхової виплати, з огляду на документи наявні в матеріалах страхової справи.

Місцевим господарським судом встановлено, що сума страхового відшкодування становить 16 362,41 євро, що станом на день подачі позову (27.07.2018) за офіційним курсом НБУ становить 30,9884 грн. за 1 однин євро та в цілому складає суму 507 044,90 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем належним чином доведено та підтверджено відповідними документами факт зникнення майна, що, в свою чергу, є страховим випадком, відповідно до Генерального договору страхування вантажів № 003-3204/01 ВТ від 17.11.2010, в зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача - 10 680,00 грн. згідно Договору № 03/12/15 від 03.12.2015 - 2 013,16 євро згідно Контракту № 06/17 від 16.06.2017 та 16 880,00 грн. згідно Договору № 1.16 К про надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 16.06.2016

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК країни).

Враховуючи, зміст вищенаведених правочинів (в тому числі час їх укладення) останні укладені позивачем саме з метою отримання документів, необхідних для подання страховій компанії для виплати страхового відшкодування, а не у зв'язку з розглядом господарської справи № 910/9814/18, провадження у якій відкрито за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Груп» № 241/18, підписаною директором цього товариства В.М.Бойко, 24.07.2018.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що витрати позивача, пов'язані із наданням правничої допомоги на території Італії щодо отримання документів, в розмірі 89 944,60 грн, є безпідставними.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року у справі №910/9814/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року у справі №910/9814/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року у справі №910/9814/18 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9814/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.03.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун