СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. Справа № 08/130-07

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представники сторін в судове засідання не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України», м. Київ,

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 (суддя Хотенець П.В.), постановлену у м. Харкові о 12год.24хв., повний текст якої складений 22.10.2018,

у справі №08/130-07

за позовом: Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Борівського комунального підприємства теплових мереж, смт. Борова, Харківська область,

про стягнення 343631,19грн,

ВСТАНОВИЛА:

04.10.2018 Борівське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до Господарського суду Харківської області з заявою про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у справі №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у сумі основного боргу у розмірі 340800,69грн у зв'язку з заліком однорідних вимог за договором від 01.10.2004 у розмірі 462845,91грн (за послуги з переробки газу у теплову енергію). Одночасно відповідач просив до моменту розгляду заяви зупинити виконання наказу суду у справі № 08/130-07 (т.4,а.с.110,111).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у цій справі задоволено заяву Борівського комунального підприємства теплових мереж про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню; визнано наказ Господарського суду Харківської області у справі №08/130-07 від 07.08.2007 у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 340800,69грн таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором від 01.10.2004 №17/04-301 у розмірі 462845,91грн ( за послуги з переробки газу у теплову енергію) (т.4,а.с.174-179).

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на статті 16, 218, 601 ЦК України, статтю 1 Закону України «Про виконавче провадження» мотивована тим, що добровільне виконання рішення суду може здійснюватися у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства. На момент розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у частині суми 340800,69грн, стягувач заяву про залік зустрічних однорідних вимог від 09.08.2016 не оскаржив, тому його заперечення не узгоджуються з приписами чинного матеріального та процесуального законодавства. Крім того, стягувач не довів суду з якої дати він розрахував початок перебігу позовної давності, відповідно, з яких підстав списана заборгованість стягнувача перед боржником за договором переробки природного газу та транспортування теплової енергії.

Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з ухвалою суду першої інстанції не погодилася та 26.10.2018 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у справі №8/130-07 та відмовити Борівському комунальному підприємству теплових мереж в задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду Харківської області у справі №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у сумі основного боргу в розмірі 340800,69грн (т.4, а.с.189-207).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що: по-перше, боржник із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог неодноразово звертався до ДП «Газ-тепло» та ДК «Газ України», починаючи з 2007 року, які досліджені судом, зокрема, у рішенні Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у даній справі, при цьому судом зазначено, що твердження відповідача про припинення зобов'язання за договором комісії в сумі 343631,19грн шляхом заліку вимог на підставі заяви від 14.03.2007 є безпідставними; по-друге, боржник у 2011 році звертався до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.03.2007 у справі №08/130-07, яка постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 залишена без задоволення. Крім того, вказує на те, що наявність у відповідача заборгованості також підтверджується висновками Господарського суду Харківської області, які викладені у судовому рішенні від 27.07.2018 у даній справі при розгляді скарги компанії на дії органів ДВС при виконанні наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у даній справі. Також, зазначає, що за приписами частини 4 статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності. Строк подачі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог сплив у 2008 році.

У відзиві на апеляційну скаргу від 27.02.2019 відповідач зазначає, що ним 09.08.2016 надіслано на адресу позивача нову заяву про залік зустрічних однорідних вимог, що не заперечується останнім. Крім того, вказує на те, що підставою для відмови у задоволенні заліку, що був предметом розгляду у суді апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 27.09.2011, була відсутність доказів отримання заяви про залік від 14.03.2007. Також вважає необґрунтованим посилання позивача на недійсність правочину у вигляді заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 09.08.2016 №239, оскільки вона не оскаржена в судовому порядку, а надати їй правову оцінку у рамках розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, неможливо, оскільки це має бути предметом розгляду в окремому позовному провадженні.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (т.5,а.с.97-100), проте не скористалась своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

01.10.2004 між ДП "Газ-Тепло" (комітентом) (правонаступником якого є ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») та Борівським підприємством теплових мереж (комісіонером) укладений договір комісії №12/04-302, п.2.1 якого встановлено, що комітент доручає, а комісіонер зобов'язаний здійснювати діяльність з продажу обумовленої теплової енергії відповідно до умов договору та, укласти від свого імені, але за рахунок комітента та відповідного до вказівок останнього угоди із споживачами (т.1,а.с.10-14).

Комісіонер приймає на себе поруку (делькреде) перед комітентом за виконання споживачами зобов'язань по угодах. Сторони домовились, що забезпеченням поруки є сума винагороди комісіонеру згідно п.5.2 договору.

01.10.2004 між ДП "Газ-Тепло" (замовником) та Борівським підприємством теплових мереж (підрядником) укладений договір про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії №17/04-301, пунктом 1.1 якого встановлено, що замовник зобов'язався забезпечувати підрядника природним газом, а підрядник зобов'язався на свій ризик виконувати певну роботу, а саме здійснювати послуги з переробки природного газу в готову продукцію відповідно до технічних умов і передати її замовнику, а замовник зобов'язався прийняти готову продукцію та оплатити підряднику послуги з переробки. Природний газ, що є сировиною для вироблення готової продукції та сама готова продукція є власністю замовника.

Згідно з пунктами 8.1, 8.2 цього договору замовник передає підряднику природний газ для виробництва готової продукції в обсягах, визначених в пункті 3.1 договору. Замовник оплачує за актом, зазначеним в п. 9.1 договору, вартість наданих послуг в розмірі і порядку, встановленому цим договором.

Пунктами 9.1, 9.2 цього договору встановлено, що підставою для розрахунків за звітний місяць є підписаний акт виконаних робіт за формою, наведеною в додатку №5 до договору. З метою забезпечення розрахунків з підрядником за виконані роботи з переробки природного газу, та з урахуванням ст.10 договору замовник перераховує відповідні грошові кошти з поточного рахунку №260054023 в ВАТ "Мегабанк", МФО 351629, відкритого на виконання умов пункту 5.1 договору комісії №12/04-341, зазначеного в пункту 7.3 договору, або з інших рахунків.

У п.9.1.2 цього договору встановлено, що кошти, зазначені в пункті 9.2 договору, відраховуються замовником із грошових коштів, отриманих від реалізації готової продукції по вищезазначеному договору комісії.

10.03.2007 ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Борівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення заборгованості у розмірі 343631,19грн, яка виникла на підставі договору комісії від 01.10.2004 №12/04-302 (т.1,а.с.3-5).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у справі №08/130-07 позов задоволено; стягнуто з Борівського підприємства теплових мереж на користь ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» 343631,19грн боргу, 3436,00грн державного мита, 118грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (т.1,а.с.182-184).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2008 у цій справі частково задоволено апеляційну скаргу; змінено рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у справі №08/130-07; відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2830,50грн; в решті рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у справі № 08/130-07 залишено без змін (т.2,а.с.36-40).

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.03.2007 відповідач надіслав позивачеві заяву про залік зустрічних однорідних вимог на суму 1472829,83грн (т.1,а.с.154), в яку включені, зокрема зобов'язання позивача перед відповідачем за договором про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2004 №17/04-301 на суму 462845,91грн відповідно до статті 601 ЦК України. Також, суд зазначив, що враховуючи, що заборгованість, яка виникла у позивача перед відповідачем за договором від 01.10.2004 №17/04-301 за переробку природного газу, підлягала заліку в рахунок боргу відповідача перед позивачем у справах №15/579-05 та №49/121-06, а також по іншим справам, відповідача було зобов'язано надати розрахунок заборгованості за договором від 01.10.2004 №17/04-301, однак він не виконав вимог суду. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що заборгованість є погашеною шляхом проведення взаємозаліку зустрічних вимог.

07.08.2007 Господарським судом Харківської області виданий наказ у справі №08/130-07 (т.2, а.с.84)

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2010 здійснено заміну позивача у справі ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» його правонаступником - ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (т.2, а.с.136,137).

07.07.2011 Борівське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до місцевого господарського суду з заявою про визнання наказу Господарського суду Харківської області у справі від 07.08.2007 №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором від 01.10.2004 №17/04-301 у розмірі 343631,19грн (за послуги з переробки газу у теплову енергію) (т.3, а.с.1,2).

04.08.2011 ухвалою Господарського суду Харківської області заяву відповідача задоволено; визнано наказ Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у справі №08/130-07 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 343631,19грн таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором №17/04-301 від 01.10.2004 у розмірі 462845,91грн (за послуги з переробки газу у теплову енергію) та за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302 у розмірі 2830,50грн (комісійна винагорода) (т.3, а.с.76-79).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 у даній справі, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2011, задоволено апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»; скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 у справі № 08/130-07; відмовлено в задоволенні заяви Борівського комунального підприємства теплових мереж про визнання наказу Господарського суду Харківської області у справі №08/130-07 від 07.08.2007 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 343631,19грн, таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором від 01.10.2004 № 17/04-301 у розмірі 462845,91 грн. (за послуги з переробки газу у теплову енергію) та за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302 у розмірі 2830,50 грн. (комісійна винагорода) (т.3,а.с.122-125, 138-141).

Підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд вказав те, що відповідачем не надано належних доказів направлення заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 14.03.2007 №62, яка, як встановив суд апеляційної інстанції, містить дату складання -14.03.2007 (т.3, а.с.5), але є іншою, оскільки за своїм змістом відрізняється від заяви від 14.03.2007 (т.1, а.с.154), яка була предметом розгляду при вирішенні спору про стягнення боргу за договором комісії від 01.10.2004 у цій справі (т.3,а.с.125).

09.08.2016 відповідач надіслав на адресу позивача заяву про залік зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив позивача про залік суми у розмірі 462845,91грн в рахунок погашення заборгованості у розмірі 340800,69грн за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302, яка стягнута за рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у справі №08/130-07 (т.4, а.с.114-116).

04.10.2018 Борівське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до Господарського суду Харківської області з заявою про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у справі №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у сумі основного боргу у розмірі 340800,69грн у зв'язку з заліком однорідних вимог за договором від 01.10.2004 у розмірі 462845,91грн (за послуги з переробки газу у теплову енергію). Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач звернувся до позивача з заявою про залік зустрічних однорідних вимог у відповідності до вимог статті 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України, що підтверджується листом від 09.08.2016 №240 (т.4, а.с.110,111).

16.10.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.4,а.с.174-179).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Предметом даного спору є визнання наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 № 08/130-07 у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судового рішення.

Судове рішення є обов'язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" яка кореспондується зі статтею 129-1 Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

Відповідно до частин 1, 2 статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, частина 2 статті 328 ГПК України містить такі підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

- з інших причин, наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов'язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, в т.ч. і розміру боргу боржника, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №5011-9/15826-2012.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 203 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За приписами статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зі змісту статей 601 ЦК України та 203 ГК України вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень закону та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов'язань , в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому навпаки (боржник у першому є кредитором у другому).

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет.

При цьому, статтею 602 ЦК України встановлені випадки, коли не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, зобов'язання з оплати заборгованості за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302, у розмірі, визначеному постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2008 у справі №08/130-07, може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

При цьому, судова колегія зазначає, що основною умовою для можливості припинення зобов'язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі повинні існувати на момент зарахування.

Як встановлено вище, наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак, припинення зобов'язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов'язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними до допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/18256/17.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді спору про стягнення заборгованості за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302 предметом дослідження суду апеляційної інстанції була, у тому числі заява відповідача про залік зустрічних однорідних вимог від 14.03.2007 на суму 1472829,83грн, в якій були включені, зокрема, зобов'язання позивача перед відповідачем за договором про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2004 №17/04-301, однак у зв'язку з ненаданням Борівським підприємством теплових мереж витребуваних документів та розрахунків суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати погашеною суму боргу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тобто, на момент розгляду судом заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог останнім не було доведено розмір вимог та їх безспірність.

09.08.2016 відповідач надіслав на адресу позивача заяву про залік зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив позивача про залік суми боргу у розмірі 462845,91грн за договором про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2007 №17/04-301 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 340800,69грн за договором комісії від 01.10.2004 №12/04-302, яка стягнута за рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2007 у справі №08/130-07 (т.4, а.с.114-116). Таким чином, підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог є саме заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.08.2016.

Як зазначалось вище, 01.10.2004 між ДП "Газ-Тепло" (замовником) (правонаступником якого є ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») та Борівським підприємством теплових мереж (підрядником) укладений договір про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії №17/04-301, пунктом 1.1 якого встановлено, що замовник зобов'язався забезпечувати підрядника природним газом, а підрядник зобов'язався на свій ризик виконувати певну роботу, а саме здійснювати послуги з переробки природного газу в готову продукцію відповідно до технічних умов і передати її замовнику, а замовник зобов'язався прийняти готову продукцію та оплатити підряднику послуги з переробки. Природний газ, що є сировиною для вироблення готової продукції та сама готова продукція є власністю замовника.

Частиною 1 статті 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п.9.1 договору про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2004 № 17/04-301 підставою для розрахунків за звітний місяць є підписаний акт виконаних робіт за формою, наведеною у додатку №5 до договору (т.1,а.с.147-153).

З метою забезпечення розрахунків з підрядником за виконані роботи з переробки природного газу, та з урахуванням ст.10 договору замовник перераховує відповідні грошові кошти з поточного рахунку №260054023 в ВАТ "Мегабанк", МФО 351629, відкритого на виконання умов пункту 5.1 договору комісії №12/04-341, зазначеного в пункту 7.3 договору, або з інших рахунків (п.9.2 договору).

У п.9.1.2 цього договору встановлено, що кошти, зазначені в пункті 9.2 договору, відраховуються замовником із грошових коштів, отриманих від реалізації готової продукції по вищезазначеному договору комісії.

Враховуючи положення частини 1 статті 854 ЦК України та зміст п. 9.1 договору від 01.10.2004 № 17/04-301 та приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.10.2018 у справі №922/402/17, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що замовник (позивач) зобов'язаний оплатити підряднику вартість виконаних робіт після їх остаточної здачі (підписання останнього акту виконаних робіт).

З матеріалів справи вбачається, що між стонами спору підписані акти виконаних робіт: №10 П/301 за жовтень 2004, №11 П/301 за листопад 2004 року, №12 П/301 за грудень 2004 року, №01П/301 за січень 2005 року, №02П/301 за лютий 2005року, №03П/301 за березень 2005 року, №04П/301 за квітень 2005 року, відповідно: 31.10.2004, 30.11.2004, 31.12.2004, 31.01.2005, 28.02.2005, 31.03.2005, 30.04.2005 (т.3,а.с.35-47).

Таким чином, після підписання актів виконаних робіт та їх прийняття позивач зобов'язаний був відразу розрахуватися з відповідачем за отримані роботи за договором від 01.10.2004 № 17/04-301.

Тобто з наступного дня після прийняття робіт по кожному місяцю окремо у Борівського ПТМ виникло право пред'явити вимогу до замовника (ДП "Газ-Тепло", правонаступником якого є ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») про виконання обов'язку з їх оплати.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за змістом положень пункту 2 частини 5 статті 261 та частини 1 статті 854 ЦК України перебіг 3-річного строку позовної давності за вимогою про оплату робіт за квітень 2005 року (місяць їх остаточної здачі) розпочався 01.05.2005 та відповідно сплинув 30.04.2008 (зазначена правова позиція щодо правил обчислення перебігу строку позовної давності викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17).

Борівське підприємство теплових мереж звернулося до ДП «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з заявою про залік зустрічних однорідних вимог у відповідності до вимог статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України 09.08.2016, тобто зі спливом позовної давності щодо вимог, які виникли на підставі договору про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2004 №17/04-301, а отже зарахування цих вимог недопустимо в силу приписів статті 602 ЦК України.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин 3,5 статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимогами статті 602 ЦК України прямо встановлено, що не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності, отже, встановивши факт спливу позовної давності щодо вимог відповідача за зобов'язаннями позивача за договором про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії від 01.10.2004 № 17/04-301, відсутні правові підстави для застосування статті 202 ЦК України, за приписами якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність одностороннього правочину - заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.08.2016 прямо встановлена законом, а отже доводи відповідача про відсутність у суду можливості надання правової оцінки цій заяві, оскільки це має бути лише предметом окремого позовного провадження, є безпідставними та такими, що не приймаються судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, з урахуванням меж перегляду судового рішення, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у справі №08/130-07 слід скасувати, як таку, що прийнята при неповному з'ясуванні всіх фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Борівського комунального підприємства теплових мереж у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у справі №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором від 01.10.2004 №17/04-301 у розмірі 462845,91грн (за послуги з переробки газу у теплову енергію).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі за подання апеляційної скарги покладаються на Борівське комунальне підприємство теплових мереж.

Керуючись ст.ст. 233, 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, п.п.1,4 ч.1 ст. 277, ст.ст.281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України», м. Київ задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2018 у справі №08/130-07 скасувати.

3. У задоволенні заяви Борівського комунального підприємства теплових мереж про визнання наказу Господарського суду Харківської області від 07.08.2007 у справі №08/130-07 таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з заліком зустрічних однорідних вимог за договором від 01.10.2004 №17/04-301 у розмірі 462845,91грн, відмовити.

4. Стягнути з Борівського комунального підприємства теплових мереж () на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» () 1762,00грн витрат зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 11.03.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза