УХВАЛА

07 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/2092/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 (головуючий суддя Якімець Г.Г., судді Мирутенко О.Л., Скрипчук О.С.) та рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 (головуючий суддя Горецька З.В., судді Мазовіта А.Б., Фартушок Т.Б.) у справі № 914/2092/15

за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі: 1) Міністерства оборони України, 2) Державного підприємства Міністерства оборони України "Монтажник-Львів", 3) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до 1) Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, 2) Львівської міської ради

про визнання права власності на нежитлові приміщення,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 Львівська міська рада подала безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у справі № 914/2092/15.

Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2018 касаційну скаргу Львівської міської ради у справі № 914/2092/15 залишено без руху з підстав, що обставини, пов'язані із затримкою сплати судового збору, не можуть вважатися поважною підставою пропуску процесуальних строків на подання касаційної скарги. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала суду від 04.02.2018 отримана Львівською міською радою - 11.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.02.2019 на адресу суду Львівською міською радою надіслано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, що підтверджується відміткою поштового відділення на поштовому конверті, тобто, в межах строку встановленого 10-ти денного строку.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник посилається на Порядок казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 та зазначає, що для сплати судового збору діє встановлена процедура оплати, що здійснюється через органи Казначейства, які не є підпорядкованим Львівській міській раді, а тому дані обставини є поважними.

При цьому, скаржник зазначає, що платіжне доручення № 764 про сплату 111 403,20 грн було отримано 28 грудня 2019 року у зв'язку із кінцем звітного періоду 2018 року та значного розміру судового збору, що унеможливлювало здійснення швидкої оплати судового збору через органи Казначейської служби.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні не є поважними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови, у зв'язку з чим вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним господарюючим суб'єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Лише обставини, пов'язані з фінансуванням державного органу, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною обставиною, що перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судові рішення, у зв'язку з чим скаржник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Можливість своєчасного подання належно оформленої касаційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого заявника, тобто мала суб'єктивний характер.

До того ж, при поданні касаційної скарги, скаржнику достеменно було відомо, що наслідком не сплати судового збору є залишення судом касаційної скарги без руху, що надає скаржнику додатковий строк для усунення недоліків, у тому числі сплати судового збору.

Посилання скаржника у вказаному клопотанні на копію службової записки, не береться судом до уваги, оскільки в порушення вимог частини 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України не засвідчена належним чином, а тому не може бути прийнята судом, як належний доказ.

Отже, в клопотанні про поновлення строку скаржником не наведено достатнього обґрунтування та належних доказів поважності причин пропуску, та не зазначено об'єктивних обставин непереборної сили, що стали причиною пропуску строку на касаційне оскарження, у зв'язку з чим, колегія суддів визнає зазначені в клопотанні підстави пропуску строку на подання касаційної скарги неповажними та відмовляє у задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

З урахуванням наведеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у справі № 914/2092/15 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись статтями 174, 234, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 914/2092/15 за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 04.06.2018 у вказаній справі.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал платіжного доручення № 764 від 27.12.2018 на суму 111 403,20 грн, іншим учасникам справи - копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.