ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.03.2019р. Справа №905/2149/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

Україна», м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат»,

смт.Володимірівка

про стягнення заборгованості в сумі 10471246,00 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», смт.Володимірівка, про стягнення заборгованості в сумі 10471246,00 грн., у тому числі основний борг в сумі 5459012,28 грн., три проценти річних в сумі 482126,55 грн., інфляція в сумі 2432316,42 грн., пеня в сумі 1698160,62 грн. та штраф в сумі 399630,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014р. в частині оплати вартості переданого природного газу протягом січня 2015р. березня 2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.11.2018р. відкрито провадження у справі №905/2149/17, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04.12.2018р. о 14.15 год.

30.11.2018р. від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

04.12.2018р. відповідач надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 04.12.2018р. представники сторін не з'явились.

Ухвалою від 04.12.2018р. відкладено підготовче засідання на 16.01.2019 року о 14:15 год.

В судове засідання 16.01.2019р. представник відповідача не з'явився, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 16.01.2019р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/2149/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.02.2019 року о 12:15 год.

В судове засідання 04.02.2019р. представник відповідача не з'явився, позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Ухвалою від 04.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи №905/2149/18 по суті на 19.02.2019 року о 12:45 год.

В судовому засіданні 19.02.2019р. оголошено перерву до 04.03.2019р.

04.03.2019р. відповідачем суду надане клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу.

В засіданні суду 04.03.2019р. оголошено перерву до 05.03.2019р.

05.03.2019р. від позивача до суду надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

24.12.2014р. між сторонами був підписаний договір №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач (покупець) зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Згідно п.2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 7200 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень - 600 тис. куб.м., лютий - 600 тис. куб.м., березень - 600 тис. куб.м., квітень - 600 тис. куб.м., травень - 600 тис. куб.м., червень - 600 тис. куб.м., липень - 600 тис. куб.м., серпень - 600 тис. куб.м., вересень - 600 тис. куб.м., жовтень - 600 тис. куб.м., листопад - 600 тис. куб.м., грудень - 600 тис. куб.м.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Згідно п.3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідний запірний/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

За умовами п.3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється уповноваженим державною владою України органом (п.5.1 договору).

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

27.02.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 лютого 2015 року п.5.2 статті 5 «Ціна газу» у наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6180,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1236,14 грн., всього з ПДВ - 7416,84 грн.

27.03.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 березня 2015 року п.5.2 статті 5 «Ціна газу» в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9444,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1888,94 грн., всього з ПДВ - 11333,64 грн.

20.03.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 квітня 2015 року п.5.2 статті 5 «Ціна газу» в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9734,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1046,84 грн., всього з ПДВ - 11681,04 грн.

20.04.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №4 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 квітня 2015 року п.5.2 статті 5 «Ціна газу» в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 8000,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1600,04 грн., всього з ПДВ - 9600,24 грн.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

За приписом п.11.1 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак, договір купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15 від 24.12.2014р. є укладеним між позивачем і відповідачем, та таким, що породжує встановлені ним права та обовязки для сторін.

На виконання договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15 від 24.12.2014р. протягом січня 2015р.-березня 2015р. позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на суму 12539012,28 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 4604645,64 грн. (за січень 2015р.), від 28.02.2015р. на суму 3990259,92 грн. (за лютий 2015р.), від 31.03.2015р. на суму 3944106,72 грн. (за березень 2015р.), які підписані сторонами без будь-яких зауважень та скріплені печатками підприємств.

Відповідач частково сплатив кошти за поставлений природний газ в сумі 7080000,00 грн.

Факт отримання від позивача у власність природний газ за договором на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з частинами першою, другою статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку (частина перша статті 255 ЦК України).

Терміни виконання відповідачем свого обовязку зі сплати вартості наданих позивачем послуг, узгоджені сторонами у договорі, повязані з настанням певного числа місяця наступного за звітним, шляхом зазначення в них прийменника «до», який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Дана позиція суду аналогічна висновкам Верховного суду, наведеним у постановах у справах №803/350/17, №815/4720/16, №815/1298/17, №803/1387/17, №814/4170/15.

З урахуванням наведеного, за висновками суду, враховуючи вихідні дні, згідно вимог ст.254 Цивільного кодексу України відповідач мав сплатити вартість природного газу, отриманих від позивача за січень 2015р. в строк до 16.02.2015р., за лютий 2015р. в строк до 16.03.2015р., за березень 2015р. до 14.04.2015р. включно.

Зважаючи на дані, які містяться в розрахунку суми позовних вимог з урахуванням рознесення платежів позивачем згідно п.6.3 договору, а також беручи до уваги операції по підприємству відповідача за період з 01.01.2015р. по 31.03.2018р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 5459012,28 грн.

Відповідач проти порядку рознесення позивачем сплачених ним сум в рахунок погашення існуючих зобовязань заперечень не надав.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.526, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідачем свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати за природний газ в сумі 5459012,28 грн. не виконані.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень частини 1 статті 216, частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 та від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

На підставі п.7.2 договору позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в загальній сумі 1698160,62 грн., зокрема:

- за зобовязання січень 2015р. на суму 4604645,64 грн. з урахуванням оплат відповідачем та відповідним здійсненням нарахуванням на зменшену суму на дати оплати за період з 17.02.2015р. по 12.03.2015р. в сумі 37696,61 грн.;

- за зобовязання лютого 2015р. на суму 3990259,92 грн. з урахуванням оплат відповідачем та відповідним здійсненням нарахуванням на зменшену суму на дати оплати за період з 17.03.2015р. по 16.09.2015р. в сумі 526722,43 грн.;

- за зобовязання березень 2015р. на суму 3944106,72 грн. за період з 15.04.2015р. по 14.10.2015р. в сумі 1133741,58 грн.

Крім того, згідно п.7.2 договору позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу в загальній сумі 399630,86 грн. (розрахований за невиконання грошових зобовязань понад 30 днів по оплаті поставленого природного газу у лютому 2015р. на суму простроченого платежу - 1764905,56 грн., у березні 2015р. на суму простроченого платежу 3944106,72 грн.).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 01.04.2015р. по 31.03.2018р. нараховано та предявлено до стягнення інфляцію в сумі 2432316,42 грн. та три проценти річних в сумі 482126,55 грн. за період з 17.02.2015р. по 17.04.2018р.

Розрахунок трьох процентів річних, пені та штрафу є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо вимог про стягнення інфляції судом враховано наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, що базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок інфляції, суд визнає його невірним у зв'язку з тим, що відповідачем невірно взято базу суми заборгованості за період 01.05.2015р. по 30.06.2015р. 1911992,34 грн., за період з 01.07.2015р. по 31.03.2018р. 1811872,40 грн., оскільки відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованість за лютий 2015р., отже базою для нарахування інфляції за період з 01.05.2015р. по 30.06.2015р. є залишок боргу в сумі 1664905,56 грн., за період з 01.07.2015р. по 31.03.2018р. є залишок боргу в сумі 1514905,56 грн.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 2322851,98 грн., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 109464,44 грн. є неправомірною.

04.03.2019р. відповідачем суду надане клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу на 80%.

Вказане клопотання мотивовано тяжким економічним становищем відповідача та обставинами непереборної сили (форс-мажор), у звязку з тим що смт.Володимирівка, Волноваського району Донецької області (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населенним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності. До клопотання відповідачем додано: копію листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/2/1-8774 від 04.08.2015р. про проведення на території смт. Володимирівка Волноваського району з 07.04.2015р. антитерористичної операції; копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2255/12.12-03 від 20.08.2014р., Сертифікат (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили №2887/05-4 від 05.09.2014р., копію листа відповідача до ПАТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» №юр-64/14 від 06.08.2014р.

Позивач проти клопотання заперечив, про що 05.03.2019р. на електрону адресу суду надав заперечення на заяву про зменшення розміру штрафу. Зокрема, позивач зазначає, що: сторони дійшли спільної згоди, що способом забезпечення виконання зобовязань за договором є пеня та штраф; фактично, не виконавши зобовязання за договором, відповідач користувався відповідними коштами, які повинні були використання для розрахунку за імпортований природний газ за зовнішньоекономічними договорами; через несвоєчасність розрахунків та заборгованість споживачів природного газу, позивач, як гарантований постачальник змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками для забезпечення потреб споживачів, оскільки бюджетом України та фінансовим планом позивача не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу єдиним джерелом часткової компенсації понесених витрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченому умовами договору; зменшення штрафних санкцій порушує норми матеріального та процесуального права. Крім того, позивач просить суд залишити заяву відповідача без розгляду, у звязку з пропущенням останнім строку для її подання.

Щодо клопотання позивача про залишення без розгляду заяви відповідача про зменшення пені та штрафу, у звязку з пропущенням строку для її подання, суд вважає зазначити наступне.

Статтею 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобовязаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, діючим Господарським процесуальним кодексом України не визначено певного строку на подання стороною суду заяви про зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідне право на зменшення розміру штрафних санкцій належить виключно суду згідно норм Господарського та Цивільного кодексів України. Наявності заборон на звернення до суду з такого роду клопотаннями з поданням відповідних доказів під час розгляду справи по суті законом не встановлено.

Таким чином, враховуючи, що доступ до правосуддя повинен має бути не лише фактичним, але і реальним, суд приймає до розгляду та оцінює заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій разом з іншими доказами у справі.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписом ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як зазначалось вище, в підтвердження тяжкого фінансового стану відповідачем надано суду:

- копію листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/2/1-8774 від 04.08.2015р. про проведення на території смт. Володимирівка Волноваського району з 07.04.2015р. антитерористичної операції;

- копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2255/12.12-03 від 20.08.2014р., згідно якого встановлено, що невиконання зобовязань ПАО «ВАОК» перед ПАО «НАК Нафтогаз України» з 01.06.2014р. по договору №178/14-ПР/ЮР 39/14 від 27.12.2013р. виникло в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, при наявності фактів збройних конфліктів на указаній території, відсутністю можливостей вільного та безпечного руху і здійснення поставок на території Донецької області, блокування органів влади, збройного захоплення території аеропорту та інше по своєму характеру не залежало від волевиявлення ПАО «ВАОК» інших сторін та третіх сторін, обставини мають ознаки форс-мажорних, є непередбачуваними, знаходяться поза межами контролю і перешкоджає своєчасному виконанню договірних зобовязань;

- копію Сертифікату (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили №2887/05-4 від 05.09.2014р., згідно якого встановлено настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року Публічному акціонерного товариству «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. Крім того, у вказаному Сертифікаті зазначено, що на момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо;

- копію листа відповідача до ПАТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» №юр-64/14 від 06.08.2014р., згідно якого відповідач повідомив позивача про неможливість своєчасно виконати свої зобовязання за договором №178/14-ПР/ЮР 39/14 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013р., у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та повідомив про настання форс-мажорних обставин.

Крім того, з доданої до матеріалів справи довідки №365 від 04.03.2019р. про фінансовий стан Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» вбачається, що у відповідача станом на 01.03.2019р.: заборгованість з заробітної плати складає 4163390,35 грн., з єдиного соціального внеску 6763885,26 грн., за газ НАК «Нафтогаз України» 7527621,62 грн.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», хоча і порушені строки оплати газу, які встановлені договором №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014р., але відповідач не ухилявся від виконання договірних зобов'язань та вчиняв дії, що були спрямовані на проведення розрахунків з позивачем.

Водночас, позивачем, крім заявленої суми пені та штрафу, застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних та інфляції, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (смт.Володимірівка, Волноваський район Донецької області), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені та штрафу є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014р., суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені та штрафу на 50%, в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню, а отже з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 849080,31 грн. та штраф в сумі 199815,43 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 109464,44 грн. є неправомірним, приймаючи зменшення розміру неустойки судом, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 9312886,55 грн., у тому числі основний борг в сумі 5459012,28 грн., три проценти річних в сумі 482126,55 грн., інфляція в сумі 2322851,98 грн., пеня в сумі 849080,31 грн. та штраф в сумі 199815,43 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 13, 15, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», смт.Володимірівка про стягнення заборгованості в сумі 10471246,00 грн., у тому числі основний борг в сумі 5459012,28 грн., три проценти річних в сумі 482126,55 грн., інфляція в сумі 2432316,42 грн., пеня в сумі 1698160,62 грн. та штраф в сумі 399630,86 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (85721, Донецька обл., Волноваський р-н, смт. Володимирівка, вул. Заводська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) основний борг в сумі 5459012,28 грн., три проценти річних в сумі 482126,55 грн., інфляцію в сумі 2322851,98 грн., пеню в сумі 849080,31 грн. та штраф в сумі 199815,43 грн., всього заборгованість в сумі 9312886,55 грн., судовий збір в сумі 155426,73 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 05.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 06.03.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина