СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа № 905/2335/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю, свідоцтвом та посвідченням;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м. Кам'янське, Дніпропетровська область вх. № 414Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2019 р. у справі № 905/2335/18 (суддя Сковородіна О.М., повний текст складено та підписано 24.01.2019 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», м. Кам'янське, Дніпропетровська область

до Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс», м. Маріуполь

про стягнення 406 395 132,17 грн.

ВСТАНОВИЛА:

13.12.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» (далі ПАТ «ДМК», позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Донецьккокс» (далі ПАТ «Донецьккокс», відповідач) 418 474 855,47 грн. за контрактом № DМКD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Руська гірничо-металургійна компанія» і ПАТ «ДМК», та за договором поруки № ПР-17/11/29 від 29.11.2017 р., укладеним між ПАТ «ДМК» та ПАТ «Донецьккокс».

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ДМК» посилається на відсутність відповіді від ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» на лист позивача № 01/791 від 10.12.2018 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог за грошовими зобовязаннями на загальну суму 969 153 488,13 руб. РФ, що, на думку позивача, свідчить про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося, тому зобовязання ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» перед ПАТ «ДМК» за контрактом № DМКD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 р. не є припиненими та обумовлює правомірність стягнення з солідарного боржника (поручителя) боргу за основним зобовязанням.

26.12.2018 р. до суду першої інстанції надійшла заява позивача № 01/817 від 21.12.2018 р. про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 406 395 132,17 грн. за зазначеними договорами.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.01.2019 р. заява позивача № 01/817 від 21.12.2018 р. про зменшення позовних вимог прийнята до розгляду на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України. Тобто, місцевим господарським судом розглянуто справу по суті з урахуванням даної заяви ПАТ «ДМК».

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.01.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється за заявою однією зі сторін у зобовязанні, є одностороннім правочином та не потребує подальшого схвалення чи затвердження боржником, тому основне зобовязання за контрактом № DМКD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 р. є припиненим на підставі ст. 601 ЦК України, що зумовлює припинення зобовязань відповідача за договором поруки № ПР-17/11/29 від 29.11.2017 р. на підставі приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «ДМК» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «ДМК» вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до листа № 01/791 від 10.12.2018 р. не відбулося, оскільки будь-якої відповіді (погодження) від ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» на адресу ПАТ «ДМК» щодо зарахування зазначених однорідних вимог не надійшло

27.02.2019 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який надіслано ПАТ «Донецьккокс» до суду за допомогою підприємства поштового звязку 26.02.2019 р., тобто, у строк, визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 р.

На думку відповідача, посилання позивача на відсутність відповіді боржника за основним зобовязанням на направлене ПАТ «ДМК» повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, не впливає на дійсність зазначеного правочину, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін, що й має місце у даному випадку та не потребує обовязкової відповіді боржника.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2015 року між ПАТ «ДМК», як постачальником, та ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія», як покупцем, укладено контракт № DMKD/RGMK-RF-RUB-16, за умовами якого постачальник зобовязується постачати покупцеві металопродукцію (товар) в кількості та асортименті згідно з специфікаціями, які є невідємною частиною цього контракту, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити.

Згідно з п. 12.1 контракту, він регулюється нормами права України.

Відповідно до п. 13.1 контракту (в редакції додаткової угоди № 6 від 01.11.2016 р.), контракт вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 р., а в частині взаєморозрахунків до повного їх закінчення.

Позивачем до матеріалів справи надано додатки, додаткові угоди, а також специфікації до контракту (т. 1, а.с. 132-250, т. 2, а.с. 1 - 83).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України від 19.07.2017 р. у справі № АС № 101р/2017 з ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» на користь ПАТ «ДМК» стягнуто 997 960 688,41 російських рублів заборгованості за поставлений товар за контрактом № DMKD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 р.

29.11.2017 року між ПАТ «Донецьккокс», як поручителем, та ПАТ «ДМК», як кредитором, укладений договір поруки № ПР-17/11/29, за умовами п.п. 1.1, 2.1. якого ПАТ «Донецьккокс» поручилось перед ПАТ «ДМК» за виконання боржником - ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» зобовязань згідно з умовами контракту № DMKD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 р. на суму 997 960 688,41 російських рублів.

При цьому, в п.1.1 договору поруки зазначено, що дійсність та розмір зобовязань, що забезпечені порукою підтверджені рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 19.07.2017 року у справі № АС № 101р/2017 від 19.07.2017 р. До того ж, сторонами визначено еквівалент зобовязання забезпеченого порукою у розмірі 459 101 835,09 грн. (за курсом НБУ встановленим на 29.11.2017 р. 0,46004 грн. за 1 російський рубль).

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед кредитором за порушення обовязку, визначеного у пункті 1.1. цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, однак у будь-якому разі відповідальність поручителя обмежується сумою в розмірі 460 000 000,00 грн. за зобовязанням боржника, забезпеченим порукою (пункт 1.1. цього договору), включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, передбачену діючим законодавством України або умовами контракту, зазначеного у пункті 1.1 цього договору.

Згідно з п. 3.2. договору поруки, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою (пункт 1.1. цього договору) поручитель зобовязаний сплатити кредитору еквівалент грошового зобовязання, забезпеченого порукою шляхом конвертації цього зобовязання у національну валюту України гривню за офіційним курсом російського рубля до гривні, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу та/або предявлення вимоги, з урахуванням обмежень, визначених у п. 3.1 цього договору.

Умовами п. 3.3. договору поруки сторонами погоджено, що позивач має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від поручителя і боржника разом, так і від будь-кого з них окремо.

Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань по контрактах, а в разі продовження терміну дії останніх, кредитор зобовязується повідомити про це поручителя (п.5.1 договору поруки).

Матеріали справи свідчать про те, що 11.12.2018 р. позивач звернувся до ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» з листом № 01/791 від 10.12.2018 р., яким повідомив про зарахування зустрічних однорідних вимог за грошовими зобовязаннями на загальну суму 969 153 488,13 російських рублів за зобовязаннями, які виникли з контракту № DMKD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 року та з договору № 16-0696-12 від 31.05.2016 року.

В даному листі позивач зазначив, що за контрактом № DMKD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 року ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» виступає боржником по відношенню до ПАТ «ДМК» - кредитора на суму 969 153 488,13 російських рублів, зобовязання є грошовими, строк виконання за ними настав. В свою чергу, ПАТ «ДМК» є боржником перед ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» за договором № 16-0696-12 від 31.05.2016 року на суму 969 153 488,13 російських рублів, зобовязання є грошовими, строк виконання за ними настав.

Факт надсилання та отримання адресатом зазначеного листа підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта» і накладними Приватного акціонерного товариства "ДХЛ інтернешнл Україна" (т. 1, а.с.45-49), що сторонами у справі не оскаржується та не спростовується.

Позивач стверджує, що надіслав копію зазначеного листа відповідачеві, що визнається сторонами.

При цьому, в матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідача № 01/798 від 11.12.2018 р. про виконання поручителем взятих на себе зобовязань за договором поруки № ПР-17/11/29 від 29.11.2017 р. шляхом перерахування грошових коштів в сумі 418 474 855,47 грн. на рахунок ПАТ «ДМК». Проте, доказів надсилання даної вимоги на адресу відповідача позивачем до матеріалів справи не надано.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова (субсидіарна) відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За вимогами ст.ст. 202, 203 ГК України, зобовязання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України вбачається, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником);

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі);

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав, в тому числі, з різних правочинів.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін у зобов'язанні. Таке зарахування є одностороннім правочином - волевиявленням субєкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин, та не потребує подальшої згоди (схвалення, погодження) іншої сторони зобов'язання. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, відсутність в матеріалах справи судового рішення про визнання недійсним правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог № 01/791 від 10.12.2018 р., правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог вважається дійсним і правомірним.

З огляду на наведене, основне зобовязання ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» як боржника перед ПАТ «ДМК» як кредитора у сумі 969 153 488,13 російських рублів за контрактом № DMKD/RGMK-RF-RUB-16 від 01.12.2015 року (виконання умов якого забезпечено договором поруки № ПР-17/11/29 від 29.11.2017 року) та зобовязання ПАТ «ДМК» як боржника перед ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» як кредитора за договором № 16-0696-12 від 31.05.2016 року на суму 969 153 488,13 російських рублів є припиненими на підставі ст. 601 ЦК України, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, що відбулося шляхом направлення позивачем на адресу ТОВ «Руська гірничо-металургійна компанія» повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № 01/791 від 10.12.2018 року.

Згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, зобовязання відповідача, які виникли з договору поруки № ПР-17/11/29 від 29.11.2017 року в сумі 406 395 132,17 грн. (еквівалентно 969 153 488,13 російських рублів станом на 11.12.2018 р.), та зараховані шляхом направлення позивачем повідомлення про зарахування зустрічних вимог № 01/791 від 10.12.2018 року припинилися на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно та на законних підставах відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2019 р. у справі № 905/2335/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 12.03.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка