ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м.Дніпро Справа № 19/5009/1481/11

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 (повний текст складено та підписано 22.12.2018, суддя Горохов І.С.) про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №19/5009/1481/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

про стягнення коштів

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило:

- бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що виявилась у не скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження, визнати неправомірною;

- постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП № 28960315 визнати недійсною;

- зобовязати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28963015.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні скарги, місцевий господарський суд виходив з тих з обставин, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, діяв відповідно до вимог чинного, на момент вчинення оскаржуваних дій, законодавства України та з урахуванням наявного стягувача, а відтак відсутні підстави для визнання постанови державного виконавця від 21.05.2015 недійсною. Місцевий господарський суд зазначив, що постановою державного виконавця від 20.05.2015, на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 замінено назву сторони виконавчого провадження стягувача з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та на даний час зазначена постанова судом не визнана незаконною та не скасована у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 21.05.2015) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Суд першої інстанції зазначив, що кошти в сумі 27 579 350,34 грн. були перераховані платіжним дорученням № 35498 від 23.12.2014, оригінал платіжного доручення вилучено ст.детективом НАБУ в матеріали досудового розслідування (внесено до ЄРДР 04.12.2015 № 0000001), про що свідчить протокол обшуку від 09.02.2017. Враховуючи заяву стягувача - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", у звязку з фактичним виконанням боржником рішення суду, державним виконавцем винесено постанову від 21.05.2015 про закінчення виконавчого провадження. Суд першої інстанції зазначив, що виникнення обставин, повязаних з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги у 2017 році, з подальшим скасуванням ухвали від 23.02.2015 про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП №28963015 у 2018 році, не свідчить про те, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015, були порушені права ПАТ "Запоріжжяобленерго". Також, суд першої інстанції вказав на пропуск скаржником строку, передбаченого ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, для звернення до суду із скаргою.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі № 19/5009/1481/11, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 03.08.2018 ПАТ "Запоріжжяобленерго" фактично поновлено в статусі стягувача за виконавчим провадженням ВП №28960315, тобто здійснено повернення сторони в первісний стан, що існував до моменту укладення недійсного правочину (заяви ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" про закінчення виконавчого провадження). На думку апелянта, заява ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", яка не є стороною виконавчого провадження, не може бути підставою для прийняття державним виконавцем будь-яких процесуальних документів в рамках виконавчого провадження ВП №28960315, в тому числі, і постанови про закінчення виконавчого провадження. Апелянт зазначає, що має місце порушення майнового права ПАТ "Запоріжжяобленерго", на користь якого ухвалене рішення, на отримання коштів, в тому числі, шляхом примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано та не досліджено той факт, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/7448/17 задоволено позовну заяву ТОВ "ЗТМК", визнано недійсним Договір № 44 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків по Договору № 641214/41 від 22.12.2014 та стягнуто з ПрАТ "Холдингова Компанія "Енергомережа" на користь ТОВ "ЗТМК" 30 000 000,00 грн. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі № 910/7448/17 про банкрутство ПрАТ "Холдингова Компанія "Енергомережа" визнано кредиторські вимоги ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" в сумі 162 386 236,82 грн. (в яку, зокрема, входить і сума 30 000 000,00 грн.). Отже, на думку апелянта, в судовому порядку було відновлено майнові права ТОВ "ЗТМК". Апелянт ввважає, що суд, роблячи висновок про відмову в задоволенні скарги ПАТ "Запоріжжяобленерго" фактично позбавив заявника права на захист порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, апелянт зазначив, що враховуючи факт відновлення в судовому порядку майнових прав боржника - TOB "ЗТМК" та не виконання рішення суду боржником в самостійному порядку, суд, приймаючи ухвалу від 17.12.2018 фактично захистив право власності боржника та позбавив стягувача - ПАТ "Запоріжжяобленерго" правової можливості на повернення свого майна, а чинне рішення суду у справі № 19/5009/1481/11 залишається не виконаним на шкоду ПАТ "Запоріжжяобленерго". Також, в судовому засіданні апеляційного господарського суду, ПАТ "Запоріжжяобленерго" пояснило, що у прохальній частині скарги на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, було допущено описку щодо номеру спірного виконавчого провадження, який є відповідно ВП №28960315.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.78-85 т.1), проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції. На думку відповідача, позивачем порушено ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити чітко викладені умови, проте відповідачем подана заява, а не скарга. Крім того, відповідач зазначив, що позивач у своїй скарзі не довів та не зазначив, у чому саме полягає неправомірність бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 стосовно не розгляду та не задоволення поданої 10.09.2018 заяви "Щодо відновлення виконавчого провадження". Відповідач погоджується з позицією місцевого господарського суду та вважає, що виникнення обставин, пов'язаних з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги у 2017 році, з подальшим скасуванням ухвали від 23.02.2015 про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП № 28963015 у 2018 році, не свідчить про те, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015, були порушені права ПАТ "Запоріжжяобленерго". ТОВ "ЗТМК" зазначає, що зміст судового рішення (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018) не міг бути відомий державному виконавцю 21.05.2015, та вважає, що зазначене судове рішення не має зворотної дії у часі. Відповідач посилається на те, що в обґрунтування своїх вимог про скасування вказаної постанови, позивач не зазначив та не довів, з яких підстав постанова підлягає скасуванню, якими нормами чинного законодавства України це передбачено, якими нормами чинного законодавства України передбачено право суду зобовязати начальника відділу скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену на законних підставах. Також, відповідач вважає, що подання скарги до суду в порядку ст. ст. 339-341 ГПК України має відбуватися у визначений строк. Щодо клопотання позивача стосовно залучення у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Національного антикорупційного бюро України, відповідач зазначив, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки не вірною є позиція позивача щодо впливу розгляду зазначеної уточненої заяви на права та обов'язки НАБУ, оскільки наявність досудового розслідування та його вплив на кваліфікацію кримінального правопорушення у зазначеному кримінальному провадженні, не може бути підставою для виникнення цих прав та обов'язків,.

28.01.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяобленерго" до Центрального апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення, в яких останнє зазначило, що постановою Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 19/5009/1481/11 задоволено касаційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго", заяву ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали від 09.04.2015 (про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню) за нововиявленими обставинами задоволено, ухвалу від 09.04.2015 скасовано, а в задоволенні заяви ДП "ЗТМК" (назву змінено на ТОВ "ЗТМК") про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, відмовлено. Враховуючи зазначені обставини, позивач вважає, що на сьогоднішній день відпали підстави, у зв'язку з якими виконавче провадження було закінчене, а відповідно, зникли й законні підстави для закінчення виконавчого провадження, вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є нечинною і має місце порушення майнового права ПАТ "Запоріжжяобленерго", на користь якого ухвалене рішення у справі № 19/5009/1481/11, на отримання коштів, в тому числі шляхом примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості. На думку позивача, у разі не відновлення виконавчого провадження, право позивача на стягнення за виконавчим документом буде порушено, а відновити та реалізувати своє право на примусове стягнення за виконавчим документом позивач може лише через скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Щодо зазначення судом першої інстанції про пропущення позивачем строку для звернення до суду, позивач вважає, що він звернувся з заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відновлення виконавчого провадження, яка отримана адресатом 13.09.2018, а в діючому законодавстві чітко не визначено строк, протягом якого орган державної виконавчої служби повинен надати відповідь на звернення юридичної особи. Позивач зазначив, що відповідно до ч. 6 п. 6.4 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, документи без зазначення строку виконання мають бути виконані не більше як за 30 календарних днів. Крім того, апелянт посилається на ст. 91 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати тільки людині. Отже, на думку позивача, у контексті ст. 91 та ст. 8 "Аналогія" Цивільного кодексу України вбачається, що юридична особа має право не тільки на отримання інформації, але і на отримання інформації у строки, що передбачені для громадян України. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Позивач зазначає, що враховуючи загальний строк надання відповіді на звернення (30 днів) та нормативи поштового обігу (4 дні), гранична дата отримання відповіді ПАТ "Запоріжжяобленерго" на вказане звернення, 18.10.2018. Отже, починаючи з 19.10.2018 у ПАТ "Запоріжжяобленерго" виникло право для звернення, в порядку ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, до суду з метою поновлення порушених прав.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про поважність причин неявки у судове засідання не повідомив, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання у справі, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.122. т.1 матеріалів розгляду скарги), яким за місцезнаходженням Відділу примусового виконання рішень ДВС МЮУ направлена копія ухвали Центрального апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі №19/5009/1481/11 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018. Також, в матеріалах з розгляду скарги міститься телефонограма № 27 від 04.02.2019 (а.с. 121 т.1), якою Центральний апеляційний суд повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкладення розгляду апеляційної скарги в судове засідання на 14.02.2019 о 9:00 год.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК).

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

В даному випадку, оскільки Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у справі, про поважність причин неявки у судове засідання суд означена особа не повідомила та не заявила клопотання про відкладення розгляду справи, а участь у судовому засіданні учасників справи судом апеляційної інстанції не визнавалась обов'язковою, неявка у судове засідання представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 у справі №19/5009/1481/11 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 31.01.2019 о 15:30 год.

В судовому засіданні 31.01.2019 оголошено перерву на 14.02.2019 о 09:00 год.

В судовому засіданні 14.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11 частково задоволено позовні вимоги ВАТ "Запоріжжяобленерго" (в подальшому назву змінено на ПАТ "Запоріжжяобленерго") та стягнуто з Державного підприємства " Запорізький титано-магнієвий комбінат" (правонаступником якого є ТОВ " Запорізький титано-магнієвий комбінат") на користь позивача, зокрема, суму основного боргу у розмірі 109 882 156,44 грн., 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн державного мита.

30.05.2011 Господарським судом Запорізької області на виконання рішення суду у справі №19/5009/1481/11 видано відповідний наказ.

20.09.2011 відповідно до постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, відкрито виконавче провадження ВП № 28960315 з примусового виконання наказу №19/5009/1481/11 від 30.05.2011.

22.12.2014 ВАТ "Запоріжжяобленерго" (Первісний кредитор), ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (Новий кредитор) та ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (Боржник) уклали договір № 641214/41 про відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору Первісний кредитор передає (відступає), а Новий кредитор приймає на себе право вимоги до Боржника Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" заборгованості за Договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000, що розстрочена на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 у справі №19/5009/1481/11, за договором про самостійне виконання рішення №1115 від 03.12.2013, укладеним між Боржником та Первісним кредитором, на загальну суму 112 301 706,10 грн.

До Нового кредитора переходять права Первісного кредитора за зобовязаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договорів, рішень та ухвал Господарського суду Запорізької області (п. 1.2. договору № 641214/41 про відступлення права вимоги від 22.12.2014).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 задоволено заяву ВАТ "Запоріжжяобленерго" та замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11, відповідно до якої замінено стягувача ВАТ "Запоріжжяобленерго" на стягувача ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа".

20.05.2015 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 при примусовому виконанні наказу №19/5009/1481/11, виданого 30.05.2011, прийнято постанову (ВП №28960315) про заміну назви сторони виконавчого провадження стягувача з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015.

21.05.2015 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №28960315 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду на підставі заяви стягувача Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа".

07.09.2017 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1424/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та Державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі № 910/1424/16 залишено без змін.

У звязку з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги, ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області з заявою про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 про заміну сторони у виконавчому провадженні за нововиявленими обставинами.

07.12.2017 ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі № 19/5009/1481/11 у задоволенні заяви ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015, відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №19/5009/1481/11, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 залишено без змін.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 та на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №19/5009/1481/11. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11, касаційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі №19/5009/1481/11 скасовано та прийнято нове рішення. Заяву Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали від 23.02.2015 за нововиявленими обставинами задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 скасовано. У задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" відмовлено.

10.09.2018 ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою № 008-32/13921/1 (а.с. 13 т.1 матеріалів оскарження), в якій просило скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 у ВП №28963015; вжити заходів щодо відновлення виконавчого провадження ВП №28963015; витребувати від Господарського суду Запорізької області виконавчий документ наказ від 30.05.2011 у справі № 19/5009/1481/11 про стягнення з ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404 - VIII (далі - Закон України "Про виконавче провадження" №1404), в свою чергу, 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606 - ХІV (далі - Закон України "Про виконавче провадження" №606) втратив свою чинність.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, так і Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ - після 05.10.2016.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 21.05.2015) державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

За приписами частини 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент прийняття ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015), у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 21.05.2015) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частин 3, 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами частини 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.05.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову у виконавчому провадженні ВП №28960315 про заміну назви сторони виконавчого провадження (а.с. 36 т.1 матеріалів оскарження), відповідно до якої здійснено заміну назви сторони виконавчого провадження стягувача з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 у справі № 19/5009/1481/11.

Як зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 (ВП №28960315) підставою закриття виконавчого провадження стала заява стягувача - Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" про фактичне виконання рішення суду.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315 державний виконавець діяв відповідно до закону на підставі поданої заяви стягувача (Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"), обставини, повязані з визнанням недійсним договору відступлення права вимоги (у 2017 році) та подальшою відмовою Донецьким апеляційним господарським судом у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315 (у 2018 році) не свідчать про порушення прав Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" під час прийняття постанови державним виконавцем 21.05.2015.

Крім того, апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити (ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"):

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім'я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім'я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 з заявою (№008-32/13921/1 від 10.09.2018), а не скаргою, як це передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог чинного на момент вчинення оскаржуваних дій законодавства України, обставин, що склалися та з урахуванням наявного стягувача.

Отже, господарським судом правомірно відмовлено в задоволені скарги на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що виявилась у не скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 не порушує прав Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" та про відмову в задоволенні скарги в частині визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315 з наступних підстав.

Заміна стягувача у справі №19/5009/1481/11 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" відбулася на підставі договору про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014 (процесуальне правонаступництво оформлено ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 та постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України про заміну назви сторони виконавчого провадження ВП №28960315 від 20.05.2015).

Матеріалами справи підтверджується, що договір про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014 визнано недійсним в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина 1 статті 236 Цивільного кодексу України).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 у справі №19/5009/1481/11 задоволено заяву Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа".

07.09.2017 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/1424/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 641214/41 від 22.12.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі № 910/1424/16.

З наведеного вбачається, що фактично з 07.09.2017 Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" відновлено у статусі стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315.

Таким чином, з 07.09.2017 стягувачем за наказом №19/5009/1481/11 про стягнення з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита, є Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

В даному випадку, порушене право стягувача (Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго") полягає у неможливості його поновлення шляхом виконання судового рішення, ухваленого на його користь через наявність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі заяви стягувача, який втратив такий статус (Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа").

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження з примусового виконання наказу №19/5009/1481/11 про стягнення з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені , 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита, закінчено на підставі заяви Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа".

Між тим, договір про відступлення права вимоги №641214/41 від 22.12.2014, який став підставою для заміни стягувача, визнано недійсним в судовому порядку; ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі № 19/5009/1481/11 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Запоріжжяобленерго" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №28960315 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 30.05.2011 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа", яку залишено в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018, проте постановою Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11 скасовано зазначену ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017, і зазначену постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У звязку з наявністю судового рішення у цій справі про стягнення заборгованості з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 109 882 156,44 грн. основного боргу, 3 213 604,40 грн. інфляційних втрат, 830 752,69 грн. три відсотки річних, 624 503,72 грн. пені, 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 25 500,00 грн. державного мита, за яким стягувачем є Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" і яке залишається невиконаним, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315 підлягає визнанню недійсною.

Щодо зобовязання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315, то ця вимога заявлена апелянтом передчасно, оскільки відповідно до ч. 1ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У звязку з тим, що в даному випадку постанова державного виконавця від 21.05.2015 ВП №28960315 визнана незаконною, відповідно, наслідки визнання її незаконною державним виконавцем вчиняються після отримання даного рішення суду.

Відповідно до абзаца другого п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Оскільки дане рішення суду державним виконавцем ще не отримано, відповідно, відсутнє ухиляння від його виконання, тому відсутні і підстави щодо зобовязання судом державного виконавця здійснити передбачені законом дії.

Щодо зясуванння місцевим господарським судом строків звернення позивачем із скаргою до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Юридична особа має право на отримання інформації у строки, передбачені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", а саме: у термін не більше одного місяця від дня її звернення.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник звернувся до органу виконавчої служби 10.09.2018. Тобто, з урахуванням нормативів поштового обігу (4 дні), кінцева дата отримання відповіді скаржником на звернення до органів державної виконавчої служби 18.10.2018.

Відповідно до ч.1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Як вбачається з матеріалів розгляду скарги, відповідно до штампу Господарського суду Запорізької області, ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало скаргу до місцевого суду 29.10.2018, тобто в десятиденний строк, який передбачений ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, пропуск строку для подання скарги до суду, про який зазначає суд першої інстанції, відсутній.

Крім того, ТОВ "ЗТМК" у відзиві на апеляційну скаргу та у відзиві на скаргу посилається на пропуск ПАТ "Запоріжжяобленерго" строку для подання скарги до суду, проте питання щодо скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі №19/5009/1481/11 на підставі зазначеної ним обставини, шляхом подання апеляційної скарги, не порушує.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуюче зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відстуність пропуску ПАТ "Запоріжжяобленерго" строку для подання скарги на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у зв'язку з чим відхиляє доводи ТОВ "ЗТМК", викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

За викладеного, скарга на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №19/5009/1481/11 підлягає задоволенню в частині вимог про визнання недійсною постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду від 17.12.2018 скасуванню частково в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсною постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №28960315; в решті вимоги, викладені в скарзі, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги відносяться на Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат".

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі № 19/5009/1481/11 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.12.2018 у справі № 19/5009/1481/11 скасувати частково.

Прийняти нове рішення в наступній редакції.

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити частково. Постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження ВП №28960315 від 21.05.2015 визнати недійсною.

В задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано - магнієвий комбінат" (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1762,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.02.2019

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков