ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

"18" лютого 2019 р. Справа № 911/3076/13

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши заяву комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» № 166 від 01.02.2019 про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, у справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

про стягнення 3 120 766,74 грн.

за участю представників:

стягувач: ОСОБА_1 адвокат, дов. № 14-208 від 26.10.2018;

боржник (заявник): ОСОБА_2 предст. за дов. № 45 від 22.12.2018;

встановив:

07.02.2019 до господарського суду Київської області надійшла заява комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі заявник, КП БМР «БЦТМ») про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, а саме наказу про примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 в частині стягнення з комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 125 108,49 грн. 3% річних.

В обґрунтування заяви КП БМР «БЦТМ» посилається на положення ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII, відповідно до ч. 3 якої, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.02.2019 розгляд вказаної заяви призначено на 18.02.2019.

18.02.2019 через канцелярію суду публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі стягувач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») подано заперечення на заяву від 18.02.2019 № 14/54990. Стягувач зазначає про те, що приписами Закону № 1730 визначено, що постачальником природного газу є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» або її дочірня компанія «Газ України», а учасники врегулювання процедури врегулювання заборгованості підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не було постачальником газу згідно з умовами договору про відступлення права вимоги 14/7114/12 від 21.11.2012, на думку стягувача, заборгованість, яка виникла у звязку з його неналежним виконанням не може бути врегульована згідно з механізмами закону № 1730.

Розглянувши заяву КП БМР «БЦТМ» про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, та заслухавши усні пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.02.2012 між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (постачальник) та КП БМР «БЦТМ» (покупець) було укладено договір № 100100022-ТКЕ-ТЕ/12 поставки природного газу за регульованим тарифом для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, відповідно до п. 1.1. якого постачальник постачає природний газ (далі газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

21.11.2012 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (новий кредитор) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (первісний кредитор) був укладений договір № 14/7114/12 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника КП БМР «Білоцерківтепломережа» за договором № 100100022-ТКЕ-ТЕ/12 від 23.02.12 у сумі 46 263 451,94 грн.

Крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобовязанням, зазначеним в п. 1.1. договору, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за зазначеним вище договором.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.10.2013 позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до КП БМР «БЦТМ» про стягнення 3 120 766,74 грн. задоволено частково. Стягнуто з КП БМР «БЦТМ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 1 035 541,99 грн. 3% річних, 37 545,52 грн. інфляційних втрат та 21 461,75 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 рішення господарського суду Київської області від 14.10.2013 скасовано в частині відмови у стягненні 89 566,50 грн. 3% річних та в частині задоволення позову про стягнення 37 545,52 грн. втрат від інфляції, та прийнято нове рішення по справі в цій частині, яким задоволено позов про стягненні 89 566,50 грн. 3% річних та відмовлено в задоволенні позову про стягнення 37 545,52 грн. втрат від інфляції. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з КП БМР «БЦТМ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 22 502,17 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 895,67 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

06.02.2014 на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 господарським судом Київської області видано два накази, зокрема, про стягнення з КП БМР «БЦТМ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 1 125 108,49 грн. 3% річних.

Боржник звернувся із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на приписи ст. 328 Господарського процесуального кодексу України. Боржник зазначає, що сума основного боргу фактично сплачена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а, відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного вище Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, заявник повідомляє про те, що згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.06.2017 № 8/10-1087-17 з повідомленням у додатку про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», 19.06.2017 КП БМР «БЦТМ» внесено до відповідного реєстру. Вказані копії листа і повідомлення долучено КП БМР «БЦТМ» до заяви.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1 125 108,49 грн. 3% річних підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що заборгованістю, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі заборгованість з різниці в тарифах).

Відповідно до ст. 2 дія вказаного Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Частиною 1 ст. 3 цього Закону визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено «Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром», яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Разом з цим, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно, виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 911/1719/13.

Як встановлено судом, заборгованість, на яку нараховані 3% річних, погашена боржником платіжним дорученням від 11.12.2012 № 29, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а отже з урахуванням ч. 3 ст. 7 цього Закону проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, наказ господарського суду Київської області від 06.02.2014, виданий на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 про стягнення з КП БМР «БЦТМ» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 1 125 108,49 грн. 3% річних, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Доводи стягувача про те, що заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням умов договору, не може були врегульована згідно з механізмами Закону № 1730, оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не був продавцем природного газу і її вимоги ґрунтуються на положеннях договору про відступлення права вимоги не є підставою для відмови в задоволенні заяви боржника, оскільки відповідно до ст. 2 Закону № 1730 його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, зазначені положення не перебувають у залежності від суб'єкта господарювання, що продавав відповідні енергоносії.

Керуючись 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню задовольнити.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Київської області від 06.02.2014 про примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 у справі № 911/3076/13 про стягнення з комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 125 108,49 грн. 3% річних.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 28.02.2019.

Суддя О.В. Щоткін