ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Дніпро Справа № 904/968/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2018 року (повний текст складено 02.07.2018 року)

у справі № 904/968/18 (суддя - Бєлік В.Г., м. Дніпро)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро", м. Монастирище Черкаської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар", м. Дніпро

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки № 22/03/2017-АС від 22.03.2017 року у сумі 7 780 853,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2018 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" 6 298 271,32 грн. - основна сума боргу, 776 244,37 грн. - пеня, 489 825,85 грн. - 18 % річних, 216 5,58 грн. - інфляційні втрати, 35 200,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу та 116 712,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 22/03/2017АС від 22.03.2017 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.06.2018 року та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення господарського суду першої інстанції є незаконним. Суд проігнорував той факт, що відповідальність за прострочення оплати товару лежить на позивачеві, оскільки позивач не надав рахунки на оплату відповідачу. Згідно з законодавством України прострочення відповідача не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Таким чином, відповідач не повинен сплачувати проценти за час прострочення позивача. Позивачем не було надано відповідачу жодних належних і допустимих доказів, що підтверджували б факт поставки товару, який відповідач не отримав. Відсутність таких документів суперечить умовам договору. Отже, факт поставки не може бути встановлений судом без актів приймання-передачі. У договорі поставки є пряме посилання на те, що директор діє в межах Статуту, а тому інша сторона правочину відповідач є обізнаною зі змістом статуту. Укладання договорів на суму понад 50 000 гривень належить до виключної компетенції загальних зборів Товариства. Таким чином, у директора відповідача (на час підписання договору) не було повноважень на підписання договору. Таким чином, Договір підлягає визнанню недійсним.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2018 року у даній справі без змін. Посилається на те, що доводи стосовно неотримання відповідачем рахунків на оплату спростовуються банківською випискою по рахунку позивача за період з 02.01.2017 року по 28.12.2017 року. Відповідачем, в призначенні платежу, чітко зазначалось на підставі яких рахунків, та на підставі якого договору така часткова оплата здійснювалась. Також, позивач зазначає, що згідно законодавства умови договору не встановлюють залежності оплати поставки від факту наявності у відповідача рахунку на оплату. Отже, це не надає відповідачу право зупинити виконання свого грошового обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Твердження щодо ненадання позивачем письмових доказів поставки товару є хибним. До матеріалів справи були додані докази (оригінали, яких судом перевірено та досліджено), а саме: видаткові накладні, підписані представниками з обох сторін та скріплені печатками без зауважень; довіреності на отримання товару; банківська виписка про часткову оплату боргу з 02.01.2017 року по 28.12.2017 року; товаро-транспортні накладні. Таким чином, матеріалами справи підтверджується поставка та отримання відповідачем товару від позивача на суму 16 140 387, 60 грн. Повноваження на підпис від імені Товариства були надані директору ОСОБА_2 згідно Копії протоколу №22/03/2017-АС Загальних зборів учасників ТОВ "Сільськогосподарська Фірма "Агростар" від 22.03.2017 року, який був направлений позивачу при укладенні договору поставки, згідно якого позивач поставив продукцію відповідачу.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 року у справі № 904/968/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" залишено без руху. Судом надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 175 069,20 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2018 року було повернуто на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2018 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" задоволено; ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 року скасовано, справу № 904/968/18 направлено для розгляду до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.02.2019 року.

В судовому засіданні 28.02.2019 року в режимі відеоконференції представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на судове рішення, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника особи, яка подала апеляційну скаргу.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

22.03.2017 року між ТОВ "Седна-Агро" та ТОВ "Сільськогосподарська фірма "Агростар" укладений Договір поставки № 22/03/2017-АС від 22.03.2017 року, за умовами якого постачальник зобов'язаний передати у власність покупця продукцію для сільгоспвиробництва (надалі товар) відповідно до умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним договором умовах (пункт 1.1. договору).

Найменування, асортимент (номенклатура) товару, походження товару (країна та рік виробництва), його кількість, ціна (вартість) товару та код товару згідно УКТ ЗЕД визначаються у специфікаціях до договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним договором, і є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору).

Загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим договором, визначається кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, поставленого окремими партіями за всіма специфікаціями відповідно до умов договору на протязі його дії (пункт 1.3 договору).

Товар постачається на умовах DDР у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено Специфікацією. Конкретна адреса передачі товару покупцю (місце поставки) зазначається у Специфікації (пункт 3.1. договору).

Загальна вартість/ціна товару за цим договором (ціна договору) складає суму вартості/ціни партій товару за Специфікацією до цього договору (пункт 4.1 договору).

У разі, коли ціна (вартість) товару має еквівалент у іноземній валюті за відповідною Специфікацією, то, якщо інше не визначено сторонами у Специфікації, оплата товару за Специфікацією здійснюється покупцем в наступному порядку: оплата у розмірі 30% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній Специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п'яти банківських днів з дати отримання покупцем наданого постачальником рахунку на оплату. Постачальник зобов'язаний виставити та надати покупцю рахунок в день підписання сторонами відповідної Специфікації. Ціна, зазначена у рахунку, дійсна протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, незалежно від зміни офіційного курсу продажу іноземної валюти до гривні, встановленого Національним Банком України. Рахунок дійсний протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, незалежно від строку, зазначеному у такому рахунку. У такому випадку покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті 30% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній Специфікації (дата оплати), з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. (пункт 4.3.1 договору).

Оплата решти 70% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній Специфікації (з урахуванням пункту 4.2.1.1. договору), здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника у строк/термін, визначений сторонами у відповідній Специфікації. У такому випадку покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті 70% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній Специфікації (дата оплати), з моменту зарахування грошових коштів на банківській рахунок постачальника (пункт 4.3.2 договору).

У разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно пункту 4.3.2 або пункту 4.4.2 договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сторони погодили, що у випадку порушення покупцем строку внесення попередньої оплати згідно пункту 4.3.1. або пункту 4.4.1 договору, покупець не несе відповідальності (пункт 9.5. договору).

Крім того, відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання, покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 18% річних від простроченої (неоплаченої) суми (пункт 9.9. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року включно, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

До Договору поставки складено додаток № 1 від 23.03.2017 року, додаток № 2 від 23.03.2017 року, які підписані сторонами та в яких вказано номенклатуру товару, кількість, вартість та термін (строки) його оплати (графік оплати товару покупцем).

На виконання умов Договору поставки позивачем згідно видаткових накладних № 1814, № 1820, № 1822 від 03.04.2017 року, № 2068, № 2069 від 06.04.2017 року, № 2131, № 2132 від 07.04.2017 року, № 2242 від 10.04.2017 року, довіреності відповідача на отримання ТМЦ № 87 від 03.04.2017 року та № 89 від 06.04.2017 року, а також товарно-транспортних накладних № д від 03.04.2017 року, № д від 03.04.2017 року, № д від 06.04.2017 року, № д від 07.04.2017 року, № д від 10.04.2017 року відповідачу було поставлено товар на загальну суму 16 140 387,60 грн.

Відповідно до додатку № 1 від 23.03.2017 року (Специфікація) відповідач був зобов'язаний оплатити загальну вартість товару, зазначену в Специфікації в наступні строки (терміни) та порядку:

- авансовий платіж 1 098 808,78 грн. (30 % від ціни товару) згідно з умовами пункту 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж - 2 563 887,14 грн. (70 % від ціни товару) не пізніше 15 жовтня 2017 року.

Відповідно до додатку № 2 від 23.03.2017 року (Специфікації) відповідач був зобов'язаний оплатити загальну вартість товару, зазначену в Специфікації в наступні строки (терміни) та порядку:

- авансовий платіж - 3 743 307,50 грн. (30 % від ціни товару) згідно умов пункту 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 8 734 384,18 грн. (70% від ціни товару) не пізніше 15 жовтня 2017 року.

В порушення умов договору та додатків №№ 1, 2 до нього відповідач сплатив позивачу лише 9 842 116,28 грн., а саме: 30.03.2017 року відповідач сплатив позивачу 4 842 116,28 грн. (два платежі); 01.11.2017 року 2 000 000,00 грн.; 10.11.2017 року 1 500 000,00 грн.; 13.11.2017 року 1 500 000,00 грн.

Не сплата заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 6 298 271,32 грн. стала причиною звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 цього Кодексу є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Стаття 655 Цивільного кодексу України унормовує, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач належним чином виконав умови договору щодо поставки товару, що підтверджується видатковими накладними, тому за вказаних обставин у відповідача за наведеними вище умовами договору виник обов'язок здійснити оплату за поставлений товар.

Натомість відповідач за отриманий товар розрахувався частково. Судом першої інстанції правомірно встановлено, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 6 298 271,32 грн. підлягають задоволенню.

Приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 218 Господарського кодексу України визначає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом. а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 9.5. договору встановлено, що у разі прострочення терміну (строку) оплати Товару згідно п.4.3.2. або п. 4.4.2. Договору, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сторони погодили, що у випадку порушення покупцем строку внесення попередньої оплати згідно п.4.3.1. або п. 4.4,1, Договору покупець не несе відповідальності.

За розрахунком позивача сума пені, заявлена до стягнення за загальний період з 16.10.2017 року по 04.03.2018 року складає 776 244,37 грн.

Пунктом 9.9. договору встановлено, що відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 18 % річних від простроченої (неоплаченої) суми,

Позивачем надано розрахунок 18% річних за період з 16.10.2017року по 04.03.2018 року у розмірі 489 825,85 грн. та інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 216 511,58 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду визнає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в межах обґрунтовано заявлених позивачем сум, як основної заборгованості зі сплати вартості поставленого товару, так і нарахованих на неї пені, інфляційних та річних. При цьому, матеріали справи не містять заперечень відповідача проти обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку шляхом подання до суду відповідного контррозрахунку.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35 200,00 грн., оскільки позивачем надано докази надання правничої допомоги, доведено витрачений час адвокатом на вирішення спору, витрати по оплаті правничої допомоги.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права. В зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності повноважень у керівника відповідача на підписання договору та недоведеності заявлених вимог визнаються колегією суддів такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України та не спростовують висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні.

Апеляційний господарський суд погоджується з викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами позивача, відповідність яких чинному законодавству та фактичним обставинам справи підтверджується матеріалами справи.

За наведених обставин, рішення господарського суду має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Агростар" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2018 року у справі № 904/968/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в Касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.03.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус