ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.2019р. Справа №905/2170/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради,

м.Краматорськ

про стягнення трьох процентів річних та інфляції в сумі 125083,86 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м.Краматорськ, про стягнення трьох процентів річних в сумі 28871,43 грн. та інфляції в сумі 96212,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №138/878 від 20.02.2015р. щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2017р. по справі №905/2230/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.2018р. відкрите провадження у справі №905/2170/18, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

03.12.2018р. від позивача до канцелярії суду надійшов лист довідка про адресу та рахунки.

10.12.2018р. від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини:

- розрахунки у позовній заяві не мають жодних підтверджень, оскільки позивачем не доведено факт понесення збитків та протиправної поведінки відповідача в порядку статті 623 ЦКУ;

- за твердженням відповідача, останній не є боржником в розумінні ст.509 ЦКУ у відносинах по даній справі, з огляду на що, управління не повинне відповідати за прострочення виконання зобовязання, яке на управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради не застосовується та не має документального підтвердження взяття на себе такого зобовязання;

- у 2015р. видатки на відшкодування витрат за телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян не були передбачені;

- стягувач мав право вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних та 3% річних лише до моменту фактичного виконання рішення суду. Оскільки, 25.09.2018р. відповідача повідомлено про безспірне списання коштів з його рахунку на виконання рішення по справі №905/2230/17, вимоги позивача про компенсування інфляційних втрат та 3% після фактичного виконання рішення є неправомірними. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження.

12.12.2018р. позивач через канцелярію суду надав відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставні доводи відповідача, а саме:

- твердження відповідача щодо відсутності договірних відносин та відсутності бюджетного фінансування не стосується предмету спору по даній справі, оскільки вказані обставини були дослідженні та розглянуті у справі №905/2230/17;

- посилання відповідача на статтю 623 ЦКУ є неправомірним, оскільки предметом регулювання даної статті є інші відносини, заявлені 3% та інфляційні за своєю правовою природою не є відшкодуванням понесених збитків, заявлені 3% та інфляційні не є штрафними санкціями, з огляду на що, підлягають нарахуванню незалежно від вини боржника;

- положення статті 626 ЦКУ не обмежують кредитора в терміні, в який останній має право звернутись до суду із вимогами про стягнення 3% та інфляційний витрат.

Ухвалою від 17.12.2018р. призначено розгляд справи №905/2170/18 за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

22.11.2017р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/2230/17 позовні вимоги позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпропетровськ задоволені повністю, стягнуто з ОСОБА_1 соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком заборгованість в сумі 741074,05 грн., судовий збір в сумі 11116,11 грн.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що між позивачем (підприємство), відповідачем (ОСОБА_1) було підписано договір від 20.02.2015р. №138/878, відповідно до якого підприємство (позивач) зобовязується своєчасно надавати якісні послуги пільговій категорії населення за окремими договорами про надання телекомунікаційних послуг і розрахунки вартості цих послуг, ОСОБА_1 (відповідач) бере на себе зобовязання забезпечити відшкодування витрат за надані послуги громадянам, які мають право на пільги згідно з діючим законодавством за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до розділу 2 договору відповідач здійснює персоніфікований облік отримувачів за видами пільг згідно з діючим законодавством України; приймає від позивача щомісячні звіти затвердженого зразку щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги, наданих пільговикам у минулому місяці, в межах затверджених тарифів і норм споживання та додаткові проміжні акти звіряння розрахунків за надані послуги до 20 числа поточного місяця; проводить розрахунки з позивачем щодо пільговиків, по яких не виявлено розбіжностей в інформації, розрахунки по сумам, не прийнятим до відшкодування за звітний місяць, приймаються не пізніше наступного місяця та включаються у звіт поточного місяця згідно з графіком, затвердженим керівником управління; відшкодовує позивачу кошти за послуги, надані пільговикам, після надходження фінансування з державного бюджету на рахунок місцевого бюджету.

Згідно встановлених обставин у рішенні, позивач, в свою чергу, був зобовязаний здійснювати облік громадян, які користуються пільгами; готує розрахунки (перерахунки) фактично понесених витрат при наданні послуг громадянам, які мають право на пільгу згідно чинного законодавства, щомісяця згідно з графіком, затвердженим управлінням, подають в електронному вигляді та на паперових носіях звіт затвердженого зразку щодо послуг наданих пільговикам у минулому місяці до 8 числа, щомісяця складає акти звіряння по пільгам в перший робочий день місяця, наступного за звітним.

Договір набрав чинності від дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків за надані пільги до їх повного виконання сторонами. (п.6.1 договору).

Як було встановлено рішенням, на виконання умов договору №138/878 від 20.02.2015р. та вимог чинного законодавства України, позивач, як оператор телекомунікаційних послуг на протязі 2015р. надавав послуги абонентам пільговикам м.Краматорськ.

Зокрема, за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. позивачем були понесені витрати із надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 741074,05 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем. Станом на момент звернення позивача до суду по справі №95/2230/17 направлені акти звіряння заборгованості на адресу відповідача останнім були не підписані, заборгованість в сумі 741074,05 грн. сплачена не була.

За змістом вищевказаного рішення суду по справі №905/2230/17, відповідач не заперечував факту надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян у 2015р., не оспорював їх обсягу, а також розміру понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах.

Мотивуючи відмову у сплаті спірних коштів, відповідач посилався на відсутність фінансування.

Відтак, судом було встановлено, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів, у звязку з чим, суд дійшов висновку про те, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону зобовязаний відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів,

Згідно висновків суду у справі №905/2230/17 відповідач такого відшкодування не здійснив, з огляду на що рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 741074,05 грн.

Як встановлено, вищевказане судове рішення по справі №905/2230/17 набрало законної сили 05.12.2017р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2017р. по справі №905/2230/17 встановлений факт виникнення між сторонами зобовязальних відносин на підставі відповідного договору, встановлено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 741074,05 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України. У звязку з цим твердження відповідача про відсутність договірних відносин, в яких останній є боржником, суд не розглядає.

Крім того, вказаним рішенням суду було надано правову оцінку твердженням відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування на відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Враховуючи, що судом було встановлено безпідставність таких посилань та відхилено їх, аналогічні доводи відповідача щодо тих же обставин, суд у даній справі до уваги також не приймає.

Так, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з наявним у матеріалах справи витягом з платіжного доручення №1, №2, відповідачем рішення суду від 22.11.2017р. №905/2230/17 виконано у повному обсязі 25.09.2018р.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення за період з червня 2017р. по вересень 2018р. інфляцію в сумі 96212,43 грн. та три проценти річних в сумі 28871,43 грн. за період з 08.06.2017р. по 24.09.2018р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Відтак, виходячи зі змісту вказаної статті три проценти річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №918/329/16, прийнятій у зв'язку з неоднаковим застосування судами ст.625 Цивільного кодексу України щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на статтю 623 Цивільного кодексу України, оскільки виходячи з вищевикладеного інфляційні витрати та 3% річних за своєю природою не є збитками в розумінні статті 623 Цивільного кодексу України, з огляду на що, відносини по даній справі не входять до предмету регулювання зазначених положень законодавства.

Крім того, згідно з правовими висновками судів, інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України, внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається, положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені межі нарахування кредитором 3% та інфляційних, проте не межі часу, в які останній має право подати відповідний позов. Враховуючи це, доводи відповідача щодо неправомірності позову після фактичного виконання рішення є неправомірними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% та інфляції суд виходить з наступного.

Так, у договорі №138/878 від 20.02.2015р. сторонами не було узгоджено строку сплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем до справи надано вимогу №12С000-869 від 23.05.2017р. про сплату грошових коштів в сумі 741074,05 грн. Отримання даної вимоги відповідачем 31.05.2017р. підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, яка наявна у справі.

З урахуванням викладеного, період прострочення виконання відповідачем свого зобовязання перед позивачем зі сплати грошових коштів в сумі 741074,05 грн. становить з 08.06.2017р. по 24.09.2018р.

Як наслідок, розрахунок трьох процентів річних, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо нарахування інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, виходячи з того, що відповідачем зобовязання з оплати виконано 25.09.2018р. нарахування інфляції за неповні місяці є неправомірним.

Внаслідок проведеного судом перерахунку, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні витрати в сумі 67760,85 грн. за період з липня 2017р. по серпень 2018р.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте в частині стягнення інфляції в сумі 28451,58грн. є неправомірними, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме інфляційні витрати в сумі 67760,85 грн. та три проценти річних в сумі 28871,43 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпропетровськ до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м.Краматорськ про стягнення інфляційних витрат в сумі 96212,43 грн. та 3% річних в сумі 28871,43 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Героїв Небесної сотні, 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601 м.Київ, бул.Т.Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, рах.№ в ПАТ ПУМБ, МФО 334851, ) інфляційні витрати в сумі 67760,85 грн., 3% річних в сумі 28871,43 грн., судовий збір в сумі 1355,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 12.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 12.03.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина