ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019м. ДніпроСправа № 904/4725/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Іноземного підприємства "СЖС Україна", м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 37 254 грн. 35 коп. за договором про надання послуг від 05.07.2010 № MIN/18-2010/3594

Представники:

від позивача: Погорелов І.С., дов. б/н від 28.12.2017, адвокат;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Іноземне підприємство "СЖС Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 15.10.2018 № 753, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованість в розмірі 37 254 грн. 35 коп., з яких: 20 924 грн. 77 коп. - сума основного боргу, 7 687 грн. 89 коп. - індекс інфляції, 1 885 грн. 00 коп. - 3% річних, 6 756 грн. 69 коп. - пеня, відповідно до умов договору про надання послуг від 05.07.2010 № MIN/18-2010/3594.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем господарських зобов'язань за договором.

У позовній заяві Іноземного підприємства "СЖС Україна" викладено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою господарського суду від 29.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

09.11.2018 на адресу суду надійшла заява відповідача від 08.11.2018 із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву від 08.11.2018, в якому відповідач із позовними вимогами не погодився. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначив, що доказів надсилання (виставлення) рахунку та акту виконаних робіт на адресу відповідача позивачем не надано. Додане до позову електронне листування, на думку відповідача, є неналежним доказом, бо укладений договір не передбачає взагалі електронне листування, не містить електронні адреси сторін, при цьому позивач в порушення п. 2 ст. 96 ГПК України, надав копію електронного листування без засвідчення електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Таким чином, у зв'язку із неотриманням відповідачем рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015, термін оплати по договору не настав. Крім того, зазначений рахунок видано на еквівалент 972 доларів США, перелік робот «Перевірка рівня радіоактивності». Відповідно до п. 3 додатку № 1 (сталева продукція) до договору, вартість перевірки рівня радіоактивності складає еквівалент 0,09 доларів США на день видачі рахунку. При цьому позивач з незрозумілих підстав вказує в рахунку 810 доларів США, тобто ставку передбачену п. 2 додатку № 1 (сталева продукція) до договору, який містить інший перелік робіт. Також, вказує, що з урахуванням дати рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 та терміну оплати (10 банківських днів з дати виставлення рахунку), трирічний термін позовної давності сплинув 15.10.2018, при цьому згідно штемпелю Укрпошти позовна заява направлена до суду 16.10.2018, тобто з пропуском строку позовної давності. Щодо нарахованих позивачем інфляційних, 3% річних та пені зазначив, що на момент подання позову термін оплати рахунку не настав, тому підстав для вказаних нарахувань не існує. Зазначив про невірний розрахунок пені. Просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 14.11.2018 за заявою відповідача здійснено перехід до розгляду справи №904/4725/18 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 11.12.2018.

06.12.2018 до суду надійшла відповідь позивача на відзив від 03.12.2018 № 510, в якій зазначив, що відповідач, таким самим чином як і позивач, не застосовує засоби ЕЦП у своєму повсякденному листуванні із контрагентами, і не заперечує припустимість листування електронною поштою стосовно всіх господарських операцій між сторонами, відображених у доданому до позову акту звірки, а лише до того спірного рахунку, який відповідач не має інтересу сплачувати. Твердження щодо неотримання рахунку спростовується наданим листуванням, де до уваги відповідача одночасно надсилається усі 3 рахунка-фактури за відповідною інспекцією, з яких 2 було сплачено, а стосовно третього заявлено незгоду із застосовною договірною розцінкою, а не з самим фактом неотримання рахунку чи вимоги про сплату. Стверджує, що процитований відповідачем додаток 1 (сталева продукція) містить застереження про застосування до перелічених в ньому ставок ПДВ за ставкою 20%. Позивач вважає абсолютно наочним із змісту рахунку, що ставка, еквівалентна 810 доларам США, зазначається до урахування ПДВ 20%, сукупно із яким і складає еквівалент 972 доларів США. Зазначає. що з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, позов подано до суду в межах строку позовної давності, оскільки 15.10.2018 є святковим днем.

11.12.2018 відповідач подав до суду заперечення від 11.12.2018, в яких зазначив, що відповідач практикує електронне листування з контрагентами при умові чіткого зазначення в договорі: електронної пошти, П.І.Б уповноважених осіб, їх посад, зазначення, що усі повідомлення відправлені сторонами один одному за вищевказаними адресами електронної пошти визнаються сторонами офіційним листуванням в рамках договору. Проте, спірний договір не передбачає взагалі електронне листування, не містить електронні адреси сторін, сторони не погодили, що електронна переписка є офіційним листуванням. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували факт виконання послуг позивачем та виставлення на адресу відповідача рахунку. Відносно ставки на послуги, то у відповіді на відзив позивач так і не пояснює, чому в рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 замість застосування ставки «за перевірку рівня радіоактивності» (еквівалент 0,09 доларів США на день видання рахунку) він застосовує ставку за «тальманський рахунок, фотозйомку, перевірку заводських сертифікатів» в розмірі 810 доларів.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.01.2019.

02.01.2019 позивачем до суду подані пояснення від 28.12.2018, в яких зазначив, що дослідивши наявні архівні матеріали робочої документації за 2015 рік, позивачем встановлено, що оригінали спірних рахунку та акту здачі-приймання наданих послуг дійсно направлялись кур'єрською поштою до м. Кривий Ріг, але не до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а до Криворізького відділення (офісу) позивача, де оригінали документів передавалися представникам ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» особисто під розпис за «розписками про вручення» від 07.10.2015 та 02.10.2015. Такі розписки, підписані з боку відповідача представником Михайленко Р.В., підтверджують як передання оригіналів рахунку-фактури №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 та актів здачі-приймання наданих послуг до нього, так і передання результату надання послуг - оригіналу та 2 копій звіту № NI 1520-1300/3. Михайленко Р.В. на час надання послуг був представником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що ініціював надання послуг щодо інспектування вантажу перед та під час його навантаження на т/х «SALIX», а також узгоджував проекти інспекційних звітів і здійснював загальну взаємодію з позивачем щодо вищезазначеної інспекції, що простежується у доданому до позову електронному листуванні. За вказаних обставин, факт отримання відповідачем рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 є доведеним належними доказами.

У засіданні 15.01.2019 оголошено перерву до 29.01.2019.

24.01.2019 відповідач подав до суду пояснення від 23.01.2019, в яких зазначив, що:

- розписки, підписані Михайленко Р.В. подані позивачем до суду із порушенням строків, встановлених ст. 80 ГПК України без будь-якого обґрунтування неможливість їх подання разом з позовною заявою, що дає підстави не приймати вказані розписки відповідно до ч.8 ст. 80 ГПК України;

- відповідно до наданих позивачем копій розписок рахунок №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 наданий відповідачу 07.10.2015, тобто термін його сплати - до 21.10.2015 (включно), при цьому в позові нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється з 15.10.2015.

28.01.2019 на адресу суду надійшли пояснення позивача від 25.01.2019, в яких зазначив, що:

- до позову додавалось листування, що підтверджує надіслання платіжної вимоги (в даному випадку - рахунку) посадовій особі відповідача, яка ініціювала замовлення послуг. Необхідність надання додаткових доказів виникла внаслідок заперечення відповідачем факту їх отримання, і відповідних питань суду під час підготовчого провадження щодо наявності у розпорядженні позивача доказів вручення саме паперового примірника рахунку. Додаткові докази було подано до суду на стадії підготовчого провадження, до розгляду справи по суті;

- умови розділу 4 спірного договору пов'язують відлік часу виконання зобов'язання із виставленням рахунку. Разом із тим, рахунок-фактуру було виставлено (сформовано, складено) 30.09.2015, про що негайно було повідомлено відповідача шляхом надіслання йому електронних копій відповідних документів електронною поштою вранці наступного дня, як вбачається із листування між сторонами. У зв'язку із цим заявлену позивачем кінцеву дату строку виконання зобов'язань вважає обчисленою коректно;

- твердження відповідача про застосування замість ставки «за перевірку рівня радіоактивності» іншої ставки за «тальманський рахунок, фотозйомку, перевірку заводських сертифікатів» є хибним. Як вже зазначалось, вартість послуг щодо перевірки рівня радіоактивності і порядок визначення такої вартості зазначені в п. 3 додатку №1 до договору. Зазначений розділ містить умову про «застосування мінімальної ставки за судову партію в залежності від кількості, як зазначено вище». Визначення «мінімальна ставка» в контексті послуг, що зазначені у відповідному додатку, з боку позивача є незмінним весь час з моменту укладення договору і тлумачиться як «мінімальна вартість послуг, нижче якої послуга тарифікуватись не буде». Такий підхід відповідає встановленій практиці сюрвейєрських послуг і економічному сенсу господарської операції, основного метою якої є отримання прибутку. Арифметична градація мінімальних ставок, що залежать від обсягу суднової партії, зазначається вище за структурою додатка в п. 2 такого додатку. Застосування такої арифметичної градації за принципом посилання не є застосуванням «невірної ставки за інші послуги», як то вбачається відповідачу.

Ухвалою господарського суду від 29.01.2019 закрито підготовче провадження та за згодою представників сторін розпочато розгляд справи по суті; у судовому засіданні оголошено перерву до 26.02.2019

У судове засідання 26.02.2019 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується підписом представника у повідомленні про перерву від 29.01.2019.

У судовому засіданні 26.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2010 між Іноземним підприємством "СЖС Україна" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) укладено договір про надання послуг № MIN/18-2010 (за вн. нумерацією замовника № 3594) (надалі - договір № 3594), за умовами п. 1 якого виконавець приймає на себе зобов'язання здійснювати послуги, передбачені додатками до цього договору ("послуги та розцінки"), у відповідності з цим договором та загальними умовами надання послуг SGS, копія яких надана замовнику і які є невід'ємною частиною цього договору. Загальні умови надання послуг SGS також доступні на сайті http://www.sgs.com/terms and conditions servise.htm.

Пунктом 3 договору № 3594, з урахуванням додатків до нього, сторони погодили оплату та загальну суму договору, тож замовник повинен оплачувати послуги виконавця відповідно до існуючих розцінок, наведених в додатках до цього договору. Зазначені розцінки встановлюються сторонами з урахуванням курсу гривні України до долара США, встановленого НБУ на дату підписання відповідного додатку. Загальна сума даного договору відповідає загальній сумі послуг, наданих виконавцем замовнику і визначається сумою рахунків, виставлених виконавцем замовнику. Якщо інше не обумовлено письмово, розцінки встановлюються без урахування податків та зборів.

За умовами п. 4 договору № 3594 всі рахунки повинні бути виставлені у національній валюті України (гривні), та всі платежі за даним договором повинні здійснюватися замовником в національній валюті України банківським переказом на поточний рахунок виконавця згідно із реквізитами, зазначеними у даному договорі та рахунках, що виставляються. Виконавець виставляє замовнику рахунок на оплату протягом 5 (п'яти) робочих днів після надання послуг (закінчення робіт) із наданням акту здачі-приймання виконаних робіт та податкової накладної. Замовник оплачує рахунок, виставлений виконавцем, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня його виставлення. На підтвердження надання послуг виконавець одночасно з рахунком на оплату залишкової вартості послуг оформляє і направляє замовнику акт здачі-приймання наданих послуг в 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Акт здачі-приймання наданих послуг повинен бути підписаний замовником або повернутий виконавцю з мотивованими запереченнями протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати його оформлення виконавцем. У разі, якщо в зазначений термін акт здачі-приймання наданих послуг не підписаний і не повернутий замовником виконавцю з запереченнями проти його підписання, послуги вважаються такими, що здані виконавцем і прийняті замовником в повному обсязі і підлягають оплаті.

Як зазначає позивач, 22.09.2015 відповідач звернувся електронною поштою із замовленням послуг щодо проведення інспекції навантаження металопродукції на судно «SALIX», що включало в себе: інспекцію навантаження, включаючи ідентифікацію вантажу, візуальну інспекцію під час вантажних робіт, тальманський рахунок, перевірку заводських сертифікатів, фотографування; визначення рівню радіоактивності вантажу; нагляд за перевантаженням на кранових вагах, включаючи ідентифікацію вантажу, перевірку документів, фотографування.

Обсяг та вартість послуг були деталізовані і узгоджені сторонами у електронному листуванні. Вартість послуг була погоджена у відповідності до умов договору № 3594, зокрема - додатку 1 до договору.

Впродовж 26-27 вересня 2015 року послуги щодо інспектування партії металопродукції обсягом 3130,546 тон були надані в повному обсязі на території Миколаївського порту та судна «SALIX», про що 29.09.2015 складені інспекційні звіти № N1 1520-1300/1, № N1 1520-1300/2 та звіт про перевірку радіоактивності № N1 1520-1300/3.

Позивач стверджує, що проекти документів були заздалегідь направлені відповідачу, переглянуті його представниками та підтверджені до видачі. Звіти були видані позивачем та направлені відповідачу, і прийняті останнім без зауважень щодо якості і обсягу послуг.

На сплату вищезазначених послуг позивачем 30.09.2015 виставлено наступні рахунки-фактури і складено відповідні акти здачі-приймання наданих послуг до них:

- № 2982/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 20 924 грн. 77 коп. (еквівалент 972 доларів США);

- № 2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 20 924 грн. 77 коп. (еквівалент 972 доларів США);

- № 2995/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 на суму 16 171 грн. 24 коп. (еквівалент 751,19 доларів США).

Як вказує позивач, рахунки-фактури № 2982/20-N1-15-LОС та № 2995/20-N1-15-LОС сплачені відповідачем у повному обсязі 02.11.2015, акти здачі-приймання наданих послуг за ними підписано та повернуто.

В порушення умов договору № 3594 рахунок № 2987/20-NІ-15-LОС на суму 20 924 грн. 77 коп. відповідачем сплачено не було, а відповідний акт здачі-приймання наданих послуг не був повернутий позивачу ані з підписом, ані з запереченнями проти його підписання.

Позивач зазначає, що у ході подальшого листування було встановлено, що представники відповідача із рахунком не згодні, вимагають його перерахування, оскільки вважають хибним застосування передбаченої додатком 1 до договору мінімальної (акордної) ставки і наполягають на застосуванні потонної ставки всупереч договору.

У п. 4 договору № 3594 сторони погодили, що у разі виникнення у замовника заборгованості по оплаті рахунків, виставлених виконавцем, виконавець залишає за собою право, на свій розсуд вимагати від замовника сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені, розрахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також 3% річних, від несплаченої суми за весь період прострочення платежу.

Із посиланням на п. 4 договору № 3594 та положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача пеню за загальний період з 16.10.2017 по 15.10.2018 у розмірі 6 756 грн. 69 коп., 3% річних в сумі 1 885 грн. 00 коп. за період з 15.10.2015 по 15.10.2018, а також інфляційні втрати у розмірі 7 687 грн. 89 коп. за період з жовтня 2015 по вересень 2018.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором з додатками, копіями рахунку-фактури, акту здачі-приймання наданих послуг, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання послуг є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Враховуючи умови п. 4 договору № 3594 строк оплати наданих позивачем послуг за рахунком №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 є таким, що настав 14.10.2015.

Заперечення відповідача щодо неотримання від позивача вказаного рахунку та акту здачі-приймання наданих послуг до нього спростовуються наданими позивачем доказами, а саме розпискою про отримання 07.10.2015 вказаних документів повноважним представником відповідача Михайленко Р. При цьому, факт такого отримання та повноваження вказаного представника на отримання документів від позивача відповідачем належними доказами не спростовано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем спірного акту здачі-приймання наданих послуг із мотивованими запереченнями проти його підписання у визначений п. 4 договору № 3594 строк, у зв'язку із чим за змістом вказаного пункту договору ці послуги вважаються такими, що здані виконавцем і прийняті замовником в повному обсязі і підлягають оплаті.

Разом з тим, судом враховано, що умовами п. 4 договору № 3594 сторонами узгоджена відстрочка оплати послуг на 10 банківських днів саме з дати формування та виставлення рахунку позивачем, що, як вбачається з матеріалів справи, було зроблено 30.09.2015.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За встановлених обставин неналежного виконання відповідачем умов спірного договору, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 20 924 грн. 77 коп. суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені та 3% річних, судом встановлено, що він виконаний невірно, у зв'язку із чим за перерахунком суд до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 4 583 грн. 67 коп. та 3% річних у розмірі 1 884 грн. 95 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку інфляційних втрат порушень чинного законодавства та умов договору судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заперечення відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом.

Так, заперечення відповідача щодо застосування позивачем невірної ставки при розрахунку вартості наданих послуг за спірним рахунком спростовуються поясненнями позивача щодо застосування мінімальної ставки за судову партію в залежності від кількості вантажу, які узгоджені сторонами у п. 2 додатку №1 (сталева продукція) до договору.

За твердженнями позивача, визначення «мінімальна ставка» в контексті послуг, що зазначені у відповідному додатку, з боку позивача є незмінним весь час з моменту укладення договору і тлумачиться як «мінімальна вартість послуг, нижче якої послуга тарифікуватись не буде». Такий підхід відповідає встановленій практиці сюрвейєрських послуг і економічному сенсу господарської операції, основного метою якої є отримання прибутку. Застосування арифметичної градації ставок за принципом посилання не є застосуванням «невірної ставки за інші послуги», як зазначає відповідач.

Як вбачається зі змісту рахунку №2987/20-NI-15-LOC від 30.09.2015 кількість металопродукції, інспекцію навантаження якої на судно «SALIX» повинен був провести позивач, становить 3130,546 тон. Мінімальна ставка за судову партію вагою від 2401 до 3600 т за умовами п. 2 додатку №1 (сталева продукція) до договору становить 810 доларів США. Таким чином, позивачем застосована вірна ставка при розрахунку вартості послуг за спірним рахунком.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем.

Так, з урахуванням дати настання у відповідача обов'язку оплатити послуг за спірним рахунком (14.10.2015) та приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, за якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом (16.10.2018 згідно штампу пошти на конверті) в межах строку позовної давності (15.10.2018 - святковий день).

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору про надання послуг та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 924 грн. 77 коп. основного боргу, 4 583 грн. 67 коп. пені, 1 884 грн. 95 коп. 3% річних, 7 687 грн. 89 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ) на користь Іноземного підприємства "СЖС Україна" (65003, м. Одеса, вул.. Чорноморського козацтва, буд. 103, ) 20 924 грн. 77 коп. (двадцять тисяч дев'ятсот двадцять чотири грн.. 77 коп.) основного боргу, 7 687 грн. 89 коп. (сім тисяч шістсот вісімдесят сім грн.. 89 коп.) інфляційних втрат, 1 884 грн. 95 коп. (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири грн.. 95 коп.) 3% річних, 4 583 грн. 67 коп. (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят три грн.. 67 коп.) пені, 1 659 грн. 22 коп. (одну тисячу шістсот п'ятдесят дев'ять грн.. 22 коп.) витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 11.03.2019