ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 910/10596/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Литвин О.О., адвокат, довіреність № 8-0321-174-ЦПК від 21.03.2018;

від першого відповідача - Чемес В.М., адвокат, довіреність № 35/2018 від 23.11.2018, Матросов Д.Г. довіреність № 11/2018 від 27.12.2017;

від другого відповідача - Чемес В.М., адвокат, довіреність № 513/ЗГ від 01.12.2017,

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації "Центр протидії корупції" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10596/17 (суддя Мандриченко О.В., повний текст складено - 29.11.2017) за позовом Громадської організації "Центр протидії корупції" до товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Україна" та приватного акціонерного товариства "Сьогодні Мультимедія" про визнання інформації недостовірною та її спростування.

ВСТАНОВИВ наступне.

Громадська організація "Центр протидії корупції" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Україна" та приватного акціонерного товариства "Сьогодні Мультимедія" про:

визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить ділову репутацію Громадської організації "Центр протидії корупції" інформацію, розміщену в програмі під назвою "Слідами грантоїдів: спеціальний репортаж", що транслювалася на телеканалі "Україна", а також розміщені 29 квітня 2017 року о 13 год. 08 хв. на веб - ресурсі "Сьогодні" під заголовком: "Слідами грантоїдів: спеціальний репортаж", а саме таку інформацію:

- "Серед останніх - звинувачення в березні 2016 року в махінаціях з $200 000, отриманих від США на реформування Генеральної прокуратури.";

- "Стоит вспомнить, что возглавляемый Шабуниным "Центр противодействия коррупции" был одной из структур, в которой пропадали американские деньги на реформу прокуратуры. Но отечественные антикоррупционные органы предпочитают закрывать глаза на "художества" Шабунина и компании";

зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Україна" спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію стосовно Громадської організації "Центр протидії корупції" шляхом зачитування резолютивної частини судового рішення по даній справі про спростування інформації у тій самій передачі (програмі) або циклі передач (циклі програм) і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили;

зобов'язання приватного акціонерного товариства "СЬОГОДНІ МУЛЬТІМЕДІА" спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію стосовно Громадської організації "Центр протидії корупції" шляхом розміщення на веб-ресурсі "Сьогодні" (http:/www.segodnya.ua/) вступної та резолютивної частин рішення не пізніше наступного дня після набрання рішенням з даної справи законної сили та розмістити на веб-ресурсі "Сьогодні" http:/www.segodnya.ua/ спростування такого змісту: "Розміщена на веб-ресурсі "Сьогодні" від 29 квітня 2017 року в статті з відеозаписом під назвою "Слідами грантоїдів: спеціальний репортаж" інформація про те, що:

- "Серед останніх - звинувачення в березні 2016 року в махінаціях з $200 000, отриманих від США на реформування Генеральної прокуратури";

- "Стоит вспомнить, что возглавляемый Шабуниным "Центр противодействия коррупции" был одной из структур, в которой пропадали американские деньги на реформу прокуратуры. Но отечественные антикоррупционные органы предпочитают закрывать глаза на "художества" Шабунина и компании", не відповідає дійсності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10596/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з недоведеності позивачем обставин поширення відповідачами спірної інформації.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10596/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на доведеність позивачем належними доказами обставин поширення відповідачами недостовірної інформації.

В ході здійснення апеляційного провадження, а саме 21.03.2018 апелянтом було подано до суду клопотання про виклик свідків.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення його без розгляду, з огляду на наступне.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Центр протидії корупції" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10596/17.

При цьому, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали, але не пізніше 08.02.2018.

Зазначена ухвала була отримана позивачем 26.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.3, а.с.57).

Отже, з 27.01.2018 розпочався перебіг, встановленого судом, 15-тиденного строку для подання, зокрема, клопотань.

Відповідно 12.02.2018 (з урахуванням вихідних днів) вказаний строк сплив.

Клопотання про виклик свідків було подано апелянтом 21.03.2018, тобто із пропуском 15-тиденного строку.

При цьому, про поважність причин неподання вказаного клопотання у встановлений судом строк, заявник не вказав.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки клопотання про виклик свідків було подано апелянтом після закінчення, встановленого, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2018 у справі №910/10596/17, 15-тиденного строку, воно не може бути розглянуто та залишається судом без розгляду.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідачів в судовому засіданні надали пояснення, якими просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач зазначає, що Громадській організації "Центр протидії корупції" стало відомо про існування програми під назвою "Слідами грантоїдів: спеціальний репортаж" (далі - програма), що була знята журналістами телеканалу "Україна" (відповідно до відомостей веб - ресурсу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, ліцензія на загальнонаціональне телемовлення та регіональне телемовлення телеканалу "Україна" видано саме ТОВ ТРК "Україна") та розміщена на згаданому веб-ресурсі 29 квітня 2017 року о 13 год. 08 хв., який, у свою чергу, належить приватному акціонерному товариству "СЬОГОДНІ МУЛЬТІМЕДІА".

Так, позивач вказує, що починаючи з 6 хв. 47 сек. по 6 хв. 57 сек. відеозапису програми озвучено інформацію наступного змісту: "Серед останніх - звинувачення в березні 2016 року в махінаціях з $200 000 отриманих від США на реформування Генеральної прокуратури", а починаючи з 7 хв. 01 сек. по 7 хв. 20 сек. відеозапису програми озвучено інформацію такого змісту: "Стоит вспомнить, что возглавляемый Шабуниным "Центр противодействия коррупции" был одной из структур, в которой пропадали американские деньги на реформу прокуратуры. Но отечественные антикоррупционные органы предпочитают закрывать глаза на "художества" Шабунина и компании".

На думку позивача, вказане дає підстави вважати, що в ній поширено інформацію про позивача, яка є недостовірною, негативною та такою, що ганьбить ділову репутацію Громадської організації "Центр протидії корупції", оскільки, відомості, що містилися в програмі, давали підстави стверджувати особам, які переглянули її відеозапис, про вчинення позивачем відповідного злочину, та виставляли останнього перед суспільством та міжнародними колегами, партнерами у вкрай негативному світлі.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечують з тих підстав, що позивачем не доведено факт поширення спірної інформації як на телебаченні, так і в мережі Інтернет.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності позивачем обставин поширення відповідачами спірної інформації.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Отже, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до частини 1 статті 299 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів не погоджується із доводами відповідачів про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту в частині вимоги про визнання інформації недостовірною, з огляду на наступне.

За положенням статті 275 Цивільного кодексу України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, за частиною першої статті 16 якого кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Частина друга зазначеної статті визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Способи захисту прав та законних інтересів суб'єктів господарювання також визначені у статті 20 ГК України.

Перелік наведених у зазначених нормах способів захисту не є вичерпним, отже суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов'язаний з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки, положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/8190/17.

Окрім наведеного, щодо належності обраного позивачем способу захисту в частині вимоги про визнання інформації недостовірною свідчить також практика Верховного Суду (зокрема, постанова від 27.11.2018 у справі №911/3090/17, в якій судом касаційної інстанції було підтримано висновок місцевого господарського суду в тому числі і щодо визнання інформації недостовірною).

Отже, вказані вище доводи про неналежність обраного позивачем способу захисту в частині вимоги про визнання інформації недостовірною є необґрунтованими та відповідно не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

В свою чергу, колегія суддів вважає наявними інші підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що поширення спірної інформації відбулось першим відповідачем на телебаченні, а другим - в мережі Інтернет.

Так, на підтвердження обставин поширення недостовірної інформації відповідачами позивачем було надано суду, зокрема, СD диск із записом спірної програми (за твердженнями позивача копія сюжету, що міститься на вказаному диску, знаходиться у вільному доступі в мережі інтернет та транслювалася на телеканалі ''Україна'' та була скопійована із веб - хостингу ''Youtube''), а також роздруківку зображення веб - сторінки веб - ресурсу ''Сьогодні''.

Крім цього, за твердженнями позивача обґрунтованість його доводів щодо поширення відповідачами спірної інформації підтверджується також:

копією повідомлення за вих. №К-0452 від 19 травня 2017 року (від ТОВ ''ТРК ''Україна''), адресованого народному депутату ОСОБА_5, в якому містилися відомості про спростування недостовірної інформації у відношенні до останнього та яка була поширена в спірній Програмі;

копією повідомлення про подачу заяви із вимогою про спростування недостовірної інформації, що надійшло від народного депутата України ОСОБА_5 на адресу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;

копією заяви із вимогою спростувати інформацію, що надійшла від народного депутата України ОСОБА_5 до ТОВ ''ТРК ''Україна'' та зареєстрована за вх. №К-0380 від 12 травня 2017 року;

копією анонсу трансляції спірної Програми, відзнятого за допомогою технічних засобів представником позивача з веб - сайту ''ТелеБудка'';

копією спірної Програми, відзнятої за допомогою технічних засобів представником позивача з веб - сайту другого відповідача;

ОСОБА_6 обліку передач, що був наданий першим відповідачем.

Як вже було вказано, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 ''Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Проте, колегія суддів вважає, що позивачем не надано до суду належних доказів того, що спірна інформація була поширена саме відповідачами.

Стосовно наданих позивачем та вказаних вище доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Згідно положень ч. 3 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради.

Згідно з ч. 5 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" на вимогу заявника телерадіоорганізація зобов'язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Відповідно до ч. 4. ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якшо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку (ч. 5 ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення").

Саме такий збережений у повній та незмінній формі відповідно до Закону запис і може бути належним доказом у такому спорі.

Проте, позивач не звертався до першого відповідача ані зі скаргою на зміст телепередачі під назвою "Слідами грантоїдів", ані з проханням надати чи зберегти відеозапис даної телепередачі протягом встановленого законодавством строку зберігання телепередачі.

Враховуючи наведене та з огляду на відсутність збереження відеозапису прямого ефіру (у зв'язку з неподанням позивачем скарги в порядку, визначеному ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") є неможливим проведення порівняльного дослідження змісту, наданого позивачем запису, з тим, що транслювався в ефірі першого відповідача.

Отже, наданий позивачем СD диск із записом спірної програми не може бути належним доказом поширення першим відповідачем, зазначеної у ній інформації.

Також, з огляду на відсутність збереження відеозапису прямого ефіру не може бути належним доказом і анонс трансляції спірної Програми, відзнятий за допомогою технічних засобів представником позивача з веб - сайту ''ТелеБудка'', оскільки є неможливим встановлення змісту прямого ефіру та здійснення його порівняння із наданою позивачем інформацією.

Крім цього, анонс трансляції спірної Програми не містить в собі всього її змісту, що також унеможливлює встановлення обставин розповсюдження першим відповідачем саме тієї інформації, на яку посилається позивач.

Стосовно наданих позивачем копій повідомлення, адресованого народному депутату ОСОБА_5, в якому містилися відомості про спростування недостовірної інформації у відношенні до останнього та яка була поширена в спірній Програмі; повідомлення про подачу заяви із вимогою про спростування недостовірної інформації, що надійшло від народного депутата України ОСОБА_5 на адресу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення; заяви із вимогою спростувати інформацію, що надійшла від народного депутата України ОСОБА_5 до ТОВ ''ТРК ''Україна'' та зареєстрована за вх. №К-0380 від 12 травня 2017 року, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

У даному випадку предметом доказування є, зокрема, обставини поширення відповідачами інформації, зміст якої наведено позивачем у позовній заяві.

Разом з тим, вказані повідомлення та заява не підтверджують обставин поширення першим відповідачем інформації того змісту, про який вказує позивач.

Так, вказані документи стосуються поширення інформації не про позивача, а про іншу особу, до того ж її зміст, не відповідає змісту вказаної позивачем спірної інформації.

При цьому, посилання у вказаних документах на транслювання на телеканалі ''Україна'' сюжету під назвою ''Слідами грантоїдів'' не може бути доказом того, що першим відповідачем поширена була інформація саме того змісту, про який вказує позивач.

Отже, вказані повідомлення та заява також не можуть бути належними доказами поширення першим відповідачем спірної інформації.

Стосовно посилань апелянта на наданий першим відповідачем Журнал обліку передач, слід зазначити, що вказаний документ підтверджує лише назву, дату та час трансляції певної телепрограми, проте жодним чином не доводить обставин поширення першим відповідачем тієї інформації про яку зазначає позивач.

Так, із вказаного Журналу неможливим є встановлення змісту трансляції вказаної у ньому телепрограми.

Щодо наявної у матеріалах даної справи заяви свідка - ОСОБА_7, згідно якої вказаною особою підтверджено транслювання першим відповідачем спірної інформації, слід зазначити наступне.

Вказана заява подана позивачем на стадії апеляційного провадження після встановленого судом для подачі клопотань строку.

Так, заява подана з клопотанням про її долучення від 25.05.2018.

Нова редакція Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає заяви свідків, як засіб доказування, набрала чинності 15.12.2017 року.

Апеляційне провадження у даній справі відкривалося судом ухвалою від 19.01.2018 за правилами нової редакції Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали, але не пізніше 08.02.2018.

Зазначена ухвала була отримана позивачем 26.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.3, а.с.57).

Отже, з 27.01.2018 розпочався перебіг, встановленого судом, 15-тиденного строку для подання, зокрема, клопотань.

Відповідно 12.02.2018 (з урахуванням вихідних днів) вказаний строк сплив.

Натомість, зазначене клопотання разом із заявою свідка було подано лише 25.05.2018 із значним пропуском, встановленого судом, строку без поважних причин такого пропуску.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку вказана заява свідка не спроможна відтворити дослівно зміст телепередачі, що транслювалася першим відповідачем, а тому відповідно не може бути допустимим доказом підтвердження обставин поширення ТОВ ''Телерадіокомпанія ''Україна'' спірної інформації, тобто інформації саме того змісту, про який вказує позивач.

Стосовно наданого позивачем Висновку №16 від 27.06.2017 Незалежної медійної ради щодо трансляції програми ''Слідами грантоїдів: спеціальний репортаж'' телеканалом ''Україна'', слід зазначити наступне.

Так, зазначений Висновок не має статусу експертного та відповідно особи, якими він підписаний не є експертами, яких не було попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 КК України.

Крім цього, враховуючи відсутність збереження відеозапису прямого ефіру (про що вже було вказано вище) спірним є питання відповідності змісту досліджуваного Незалежною медійною радою запису сюжету, який транслювався першим відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоведеними позивачем обставини поширення першим відповідачем спірної інформації.

Щодо вимог позивача до другого відповідача, яким за доводами скаржника, в мережі Інтернет відбулось поширення спірної інформації, слід зазначити наступне.

Так, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Позивачем, на підтвердження обставин розповсюдження другим відповідачем спірної інформації було надано суду роздруківку зображення веб - сторінки веб - ресурсу ''Сьогодні'', на якій зазначено лише назву сюжету без фіксації його змісту.

Наведений документ жодним чином не підтверджує обставин того, сюжет якого змісту був розміщений на вказаному веб - ресурсі ''Сьогодні'' та чи відповідав його зміст наведеній позивачем спірній інформації.

Щодо наданої суду копії спірної Програми, відзнятої за допомогою технічних засобів представником позивача з веб - сайту другого відповідача, то скаржником не доведено того, що вказаний сюжет тотожний за змістом сюжету, який транслювався першим відповідачем, враховуючи відсутність збереження відеозапису прямого ефіру.

Слід зазначити, що однакова назва сюжетів не свідчить про тотожність їх змістів.

Таким чином, позивачем недоведено факту поширення відповідачами спірної інформації та відповідно порушення особистих немайнових прав позивача.

Отже, оскільки позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог із заявлених ним мотивів, тому з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації ''Центр протидії корупції'' залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/10596/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 04.03.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

В.В. Сулім