ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 910/2505/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 (повний текст підписано 21.09.2018)

у справі №910/2505/18 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (відповідач 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" (відповідач 2)

про зобов'язання виконати дії

В судовому засіданні 14.02.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" про визнання права та визнання відсутнім права за договором поруки № 4Г14387И/П від 17.11.2016.

Позов мотивований тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" був укладений договір поруки №4Г14387И/П (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем-1 за виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" за кредитним договорам №4Г14387И від 19.12.2014. За доводами позивача, останнім було сплачено заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" у розмірі 321 336 901, 34 грн. на користь відповідача-1, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про визнання права позивача вимагати від відповідача-2 сплати боргу у розмірі 321 336 901, 34 грн. та визнання відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплати боргу за кредитними договорами у розмірі 321 336 901, 34 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/2505/18 в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" коштів у розмірі 321 336 901,34 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Гілберт" за кредитним договором позивачем не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем-1 зазначених коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Г14387И/П від 17.11.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 27.09.2018 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права (ст.ст. 512, 514, 553, 554 ЦК України, ст. 193 ГК України), порушенням норм процесуального права, не дослідженням всіх обставин справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Апелянт вказує, що ТОВ "Імперія Холдінг" відповідно до договору поруки від 17.11.2016 виконало усі зобов'язання за кредитним договором № 4Г14387И від 19.12.2014, оскільки ТОВ «ГІЛБЕРТ» як позичальник не виконувало належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Факт виконання зобов'язання підтверджується платіжним дорученням № 5 від 18.11.2016 на суму 321 336 901,34 грн.

На переконання апелянта, зважаючи на те, що позивачем на підставі Договору поруки від 17.11.2016 виконано зобов'язання відповідача 2 перед Банком, та на те, що відповідачами не визнається факт погашення заборгованості (виконання зобов'язання) ТОВ «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ», а також не визнається факт переходу до Поручителя, згідно договору поруки права вимоги за кредитними зобов'язаннями, то, за таких обставин, позовні вимоги про визнання права підлягають задоволенню.

Скаржник також вказує, що суд залишив поза увагою той факт, що позивач належним чином виконав зобов'язання ТОВ «Веріса» перед ПАТ КБ «Приватбанк», в свою чергу останній ухиляється від виконання умов договору поруки, внаслідок чого істотно порушує умови договору поруки, та позбавляє ТОВ «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» права вимоги за виконаним зобов'язанням за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Гілберт», що є наслідком звернення із позовом про визнання права та визнання відсутнім права.

Звертає увагу суду, що під час розгляду справи в суді першої інстанції у відзиві на позов були відсутні вказівки на обставини, з якими не погоджується ПАТ КБ «Приватбанк», та останній жодним чином не спростував доводи позовної заяви та не надав суду жодних доказів. Окрім цього, ухвалою суду від 15.05.2018 було витребувано у відповідачів копію кредитного договору №4Г14387И від 19.12.2014 та розрахунку заборгованості, однак відповідач 1 навмисно не надав витребувані документи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 13.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без руху, з огляду на відсутність даних щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №910/2505/18 5 286,00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №405 від 19.09.2018.

Надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг", що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Від позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, з якої вбачається, що скаржником не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та не надано суду доказів зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №910/2505/18 5 286,00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №405 від 19.09.2018 з посиланням на те, що казначейство не може підтвердити сплату ним судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №910/2505/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.02.2019.

Колегія суддів зазначає, що клопотання позивача про витребування у Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" належним чином засвідченої копії кредитного договору №4Г14387И від 19.12.2014 та розрахунків заборгованості (довідку) кредитним договором №4Г14387И від 19.12.2014, викладене в прохальній частині апеляційної скарги, не підлягає задоволенню з огляду на його необґрунтованість.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.02.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.02.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача - 2 в судове засідання апеляційної інстанції 14.02.2019 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача - 2 обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" (надалі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - відповідач-1, кредитор) був укладений договір поруки №4Г14387И/П (надалі - Договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Гілберт" (надалі - відповідач-2, боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договорам №4Г14388И від 24.12.2014 (надалі - кредитний договір - 1);

кредитним договорам №4Г14387И від 19.12.2014 (надалі - кредитний договір - 2);

кредитним договорам №4Г16003И від 18.03.2016 (надалі - кредитний договір - 3) (п.1. договору).

Відповідно до п. 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитними договорами з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитних договорів.

За змістом п. 4 договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитними договорами, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" як поручителем, було виконано обов'язок боржника за кредитним договором - 2, а саме: погашено борг у розмірі 321 336 901,34 грн., у зв'язку з чим до останнього в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за кредитними договорами.

За таких обставин, позивач просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитними договорами на загальну суму 321 336 901,34 грн., а також визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитним договором - 2 у розмірі 321 336 901,34 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" коштів у розмірі 321 336 901,34 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Гілберт" за кредитним договором позивачем не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем-1 зазначених коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Г14387И/П від 17.11.2016.

Разом з тим, такий висновок суду першої інстанції є помилковим та здійснений з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки заявлені позивачем вимоги про визнання відсутнім у ПАТ КБ "Приватбанк" права вимоги до ТОВ "Гілберт" за кредитним договором, борг за яким погашено позивачем як поручителем, та визнання в останнього права вимоги до ТОВ "Гілберт" щодо сплачених ним грошових коштів за цим же договором, не можуть бути самостійним предметом спору з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України та частини другої статті 20 ГК України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема, визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Порука - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, в силу якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 2 ст. 556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (договорам) застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Отже, порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (частина перша статті 547 ЦК України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

З урахуванням вищенаведеного, вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитним договором, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитним договором, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вимоги, заявлені позивачем, не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за вказаними договорами.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у позові.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення в зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на наведене та характер спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, розглянувши даний спір по суті, допустився порушень вимог процесуального права, адже провадження у даній справі підлягає закриттю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитним договором, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитним договором, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вимоги, заявлені позивачем, не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за вказаними договорами.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" з підстав, викладених у ній не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018, з огляду на неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 269, 270, п. 1 ч. 4 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/2505/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/2505/18 скасувати.

3. Провадження у справі №910/2505/18 закрити.

4. Матеріали справи №910/2505/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 05.03.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська