ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа №910/18413/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (вх № ЗАГС 01-05/939/18 від 06.11.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2018 (повне судове рішення складено 08.10.2018, суддя Ділай У.І.)

у справі №910/18413/17

за позовом: публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (надалі ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ), м. Добропілля, Донецька область

до відповідача: публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ, в особі Регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів (надалі ПАТ Українська залізниця в особі РФ Львівська залізниця)

про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 25 750,38 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ Українська залізниця в особі РФ Львівська залізниця про стягнення 25750,38 грн вартості нестачі вугілля.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 матеріали справи №910/18413/17 передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.09.2018 у задоволенні позовних вимог ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що довідки, на підставі яких позивач вираховував вартість втраченого вантажу, не є належними та допустимими доказами, у розумінні статей 74, 76, 77 ГПК України, дійсної вартості втраченого вантажу. При цьому, доказів оплати позивачем вартості товару матеріали справи не містять. Також при прийнятті оскаржуваного рішення судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2018 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ не є власником, постачальником чи покупцем спірної вугільної продукції, та не є стороною у правовідносинах з поставки вугілля, частину якого при перевезенні втратив відповідач. Втім вважає, що відповідно до переуступного напису на накладних, на підставі яких заявлено позов у даній справі, має право на відшкодування втраченого вантажу при перевезенні. Також зазначає, що місцевий господарський суд помилково зіслався на правову позицію Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17, оскільки обставини, які були встановлені і залежно від яких Верховний Суд дійшов відповідних правових висновків у справі №910/13327/17, є відмінними від обставин, що мають місце у даній справі.

РФ Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця вимоги ухвали суду від 26.12.2019 виконала, на поштову адресу суду надіслала відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/1130/18 від 04.12.2018), у якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду законним. Стверджує про правомірність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. В обґрунтування своїх доводів покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.02.2018 у справі №910/13327/17. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 27.09.2018р. у справі №910/18408/17, апеляційну скаргу ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ без задоволення.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

24.04.2017 ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ завантажило вантаж - вугілля камяне марки Г О-100, зокрема, у вагон №56952112 в кількості 68450 кг, у вагон №61847703 в кількості 69550 кг, у вагон №61603601 в кількості 69400 кг та здійснило його відправку за залізничною накладною №49649429 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці для одержувача вантажу Бурштинська ТЕС ПАТ ДТЕК Західенерго (а.с.12).

Згідно з накладними, навантаження відбулося на рівні бортів, поверхня вказаного вантажу маркована однією борозною катка ущільнювача.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р. (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України № 138 від 08.06.2011р.).

Отже, на підставі накладної №49649429 Залізниця прийняла у ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ на станції Добропілля Донецької залізниці для перевезення вказане вугілля та зобовязалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ ДТЕК Західенерго. Відокремлений підрозділ Бурштинська ТЕС є структурною одиницею ПАТ ДТЕК Західенерго.

На станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагонах №61847703, №61603601, за результатами якої встановлено нестачу вантажу у вказаних вагонах. Про даний факт складено комерційні акти № 450003/140, № 450003/141 від 27.04.2017 за формою ГУ-22, у розділі А яких вказано про те, що вагони є технічно справними (а.с.8-10).

У розділі «Д» комерційного акту №450003/140 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону №61847703 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 86550 кг, тара - 23900 кг, нетто - 62650 кг, що менше вантажного документу на 6900 кг. За рухом поїзду над 1-2 та 6-7 люками є поглиблення довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 60 см. В місці поглиблення маркування відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Течі вантажу немає. Розвантажувальні люки з обох боків зачинені.

Відповідно до розділу «Д» комерційного акту №450003/141 при контрольному переважуванні вагону №61603601 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 87350 кг, тара - 23400 кг, нетто - 63950 кг, що менше вантажного документу на 5450 кг. За рухом поїзду над 1-2 та 6-7 люками є поглиблення довжиною 300 см. шириною 280 см, глибиною 60 см. В місці поглиблення маркування відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Течі вантажу немає. Розвантажувальні люки з обох боків зачинені.

Після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право на пред'явлення позову до Залізниці вантажовідправнику ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ, що підтверджується відповідним переуступним написом у залізничній накладній, за підписами в.о. генерального директора та головного бухгалтера ПАТ ДТЕК Західенерго, скріпленим печаткою Товариства.

Відповідно до довідки ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ вартість 1 тони вугільної продукції, відвантаженої Товариством на адресу ВП ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ ДТЕК Західенерго по накладній №49649429 від 24.04.2017 у вагонах №61847703 в кількості 69550 кг, №61603601 в кількості 69400 кг становить 1957,82 грн. без ПДВ та 2349,38 грн. разом з ПДВ (а.с.13).

З огляду на викладене, з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, нестача вантажу у вагоні №61847703 становить 6900-695,5=6204,5кг; у вагоні №61603601 становить 5450-694=7456кг.

За розрахунком позивача, вартість недостачі, з урахуванням норми природної втрати у вагоні у вагоні №61847703 з урахуванням норми природної втрати складає 14576,73грн. із розрахунку: 6204,5кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2349,38грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ); у вагоні №61603601 з урахуванням норми природної втрати складає 11173,65грн. із розрахунку: 4756кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2349,38грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків на суму 25750,38грн.

При прийнятті постанови, суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Спір у цій справі стосується відповідальності за втрату вантажу у сфері залізничних перевезень.

Відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1-3 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 307 Господарського кодексу України та частин 2-3 статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За змістом статті 105 Статуту залізниць України (надалі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. N 457 (зі змінами і доповненнями), вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

У відповідності до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в)псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Порядок і терміни складання актів, пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів (частина 5 статті 129 Статуту).

Згідно зі статтею 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до статті 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Матеріалами судової справи підтверджено, що накладна №49649429 від 24.04.2017 містить переуступний напис за підписами в.о. генерального директора та головного бухгалтера ПАТ ДТЕК Західенерго, скріпленими печаткою Товариства, який підтверджує передачу права на пред'явлення позову ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ, тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту.

Частиною 1 статті 31 Статуту передбачено, що залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

За змістом статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ судом встановлено, що 27.04.2017 на станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці було складено комерційні акти № 450003/140, № 450003/14 від 27.04.2017, відповідно до яких при контрольному переважуванні вантажу у вагонах №61847703 та №61603601 виявлено нестачу вантажу.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, та є належними і допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Втім, на станції відправлення вантаж був прийнятий відповідачем до перевезення без зауважень. Залізниця не мала будь-яких застережень до стану вагонів та вантажу. Наявні у матеріалах справи комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони №61847703 та №61603601 є технічно несправними, що могло призвести до втрати вантажу.

Також Залізниця не надала доказів про те, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що втрата вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності Залізниці.

У відповідності до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями частини 1 статті 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно зі статтею 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість вугілля, недостачу якого виявлено та підтверджено комерційними актами, визначено на підставі наявної у матеріалах справи довідки вантажовідправника.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, передбачено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива становить 1 % маси, зазначеної у перевізних документах.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок суми недостачі вантажу, суд апеляційної інстанції вважає його обґрунтованим, оскільки такий проведено з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 1% для мінерального палива по кожному вагону окремо, що сукупно становить 25 750,38 грн.

Висновок місцевого господарського суду про недоведеність позивачем вартості втраченого вантажу та про те, що у даному випадку відсутні всі елементи складу правопорушення, необхідні для покладання на Залізницю відповідальності у вигляді стягнення вартості нестачі вугілля, є безпідставними з огляду на те, що вартість вантажу підтверджена наявними в матеріалах справи довідками відправника, що узгоджується з ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України, а обовязок відшкодувати збитки, у разі втрати вантажу, Статутом покладено на Залізницю, оскільки відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниці, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням Цивільного та Господарського кодексу України.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача, викладені у відзиві на позов (а.с. 80) про те, що при проведенні розрахунку суми недостачі вантажу застосуванню підлягає норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто з розрахунку 2% маси, а не 1%, зазначеної в перевізних документах, оскільки згідно п. 27 Правил видачі вантажів, при видачi вантажiв, маса яких унаслiдок їх властивостей зменшується при перевезеннi, норма недостачi (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива становить 1 % маси, зазначеної в перевiзних документах.

Враховуючи наведене, а також те, що вугілля за класифікацією корисних копалин відноситься до мінерального палива, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що при розрахунку недостачі потрібно застосовувати 1 % маси, у зв'язку з чим відхиляє вищевказані твердження відповідача як безпідставні та необґрунтовані.

Також, апеляційний господарський суд вважає безпідставними висновки місцевого господарського суду та доводи відповідача про необхідність врахування при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17, оскільки обставини, які були предметом розгляду у справі №910/13327/17, відмінні від обставин у даній справі. Зокрема, за обставинами справи №910/13327/17 позов про стягнення збитків із Залізниці було заявлено Покупцем товару на підставі укладеного між ними договору про організацію перевезень вантажів. При цьому, вартість втраченого вантажу позивачем було розраховано на підставі виставленого Продавцем товару рахунку-фактури, без представлення суду доказів оплати Покупцем цього рахунку. Тобто, фактично за обставинами справи №910/13327/17 позивачем не було доведено права власності чи іншого речового права на втрачений вантаж, про відшкодування вартості якого він просив.

Натомість у даній справі, позов заявлено вантажовідправником, який не є дійсним власником товару, однак право на предявлення позову про відшкодування вартості нестачі вугілля у нього виникло на підставі переуступного напису вантажоодержувача, що не суперечить нормам статті 133 Статуту.

При цьому, висновки суду апеляційної інстанції у даній справі узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.06.2018 у справі № 910/435/17, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 24.07.2018 у справі № 910/22325/16, від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16 та ін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки за результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, судом не встановлено обставин, які свідчили б про відсутність вини перевізника у втраті вантажу під час перевезення та заподіяння збитків, які підлягають відшкодуванню у розмірі, встановленому Статутом залізниць України.

З врахуванням викладеного, за даних фактичних обставин, судова колегія дійшла висновку про скасування судового рішення у даній справі з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції необхідно покласти на відповідача згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2018 у справі №910/18413/17скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Львівська залізниця (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., м.Добропілля, вул. Київська, 1, ) 25 750,38 грн. вартості нестачі вугілля.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Львівська залізниця (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., м.Добропілля, вул. Київська, 1, ) 1600,00 грн. судового збору за розгляд справи в місцевому господарському суді та 2400,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.П.Дубник

ОСОБА_1