Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р.                     м. Рівне                    Справа № 918/41/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, Рівненська область, )

до Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, майдан Незалежності, 2, м. Вараш, Рівненська область, )

про стягнення заборгованості в сумі 2 550 775, 90 грн.

Сторони не забезпечили явки своїх повноважних представників.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання в сумі 1 884 292,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі 918/41/19, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 лютого 2019 року.

12 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній визнав вимоги позивача, та просив суд зменшити розмір неустойки, що нарахована Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" у зв'язку із тим, що зазначена сума, на думку відповідача, є надмірно великою.

14 лютого 2019 року позивачем через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача: 2 365 029,28 грн. основного боргу, 139 160,35 грн. пені, 11 596,69 грн. 3% річних та 34 989,28 грн. інфляційних втрат.

14 лютого 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. У вказаному відзиві відповідач просив зменшити розмір неустойки нарахованої позивачем, а також розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 14 лютого 2019 року представник позивача не заперечив щодо можливості зменшення розміру пені.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 918/41/19 до судового розгляду по суті на 26 лютого 2019 року.

В судове засідання 26 лютого 2018 року представники позивача та відповідача не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

20.02.2019 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Між ДП НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" (далі - Виконавець) та Кузнецовським міським комунальним підприємством (далі - Споживач) 20.05.2015 року було укладено договір № 2-ЦВ (далі - Договір, а.с. 10-13) про надання послуг з централізованого водопостачання. Згідно з п. 1.1 даного Договору Виконавець бере на себе зобов'язання надавати Споживачеві послугу з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленому в додатку № 1 до даного Договору, а Споживач зобов’язується оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений цим Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору розрахунки за отриману послугу здійснюються Споживачем на підставі рахунку та/або оформленого двостороннього акту про надання послуги відповідно до діючого у звітному періоді тарифу.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що оплата за отриману послугу повинна бути здійснена Споживачем щомісяця по останнє число місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно пунктів 10.1, 10.3 Договору, останній набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення або необхідність припинення не буде письмово заявлено однією із Сторін.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання взятих на себе зобов’язань по договору Виконавець у вересні - грудні 2018 року належним чином та в необхідних обсягах надав Споживачу послуги з централізованого водопостачання. Всього у вересні було надано послуг на суму - 570 469,79 грн., в жовтні на суму - 584 413,45 грн., в листопаді на суму 621 479,63 грн. та в грудні на суму – 588 666,71 грн. При цьому, розрахуватись за надані у вересні послуги Споживач повинен був до 01 листопада 2018 року, за надані в жовтні послуги - до 01 грудня 2018 року, за надані в листопаді послуги - до 01 січня 2019 року та за надані в грудні послуги - до 01 лютого 2019 року. Такого свого обов’язку Споживач не виконав станом на час розгляду цієї справи.

Таким чином, Споживач прострочив виконання грошового зобов’язання чим, в свою чергу, порушив пункт 2.7 Договору та положення статей 509, 526, 530 ЦК України та статті 193 ГК України.

Отже, в даному випадку є підстави для стягнення зі Споживача на користь Виконавця боргу за оплату наданої послуги з централізованого водопостачання в вересні 2018 року в розмірі 570 469,79 грн., в жовтні 2018 року в розмірі 584 413,45 грн., в листопаді 2018 року в розмірі 621 479,63 грн. та в грудні 2018 року в розмірі 588 666,71 грн.

Також, відповідно до пункту 6.5 договору за порушення строків виконання грошового зобов’язання з споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості послуги, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Отже, станом на 14 лютого 2019 року розмір нарахованої позивачем пені, яку Споживач повинен сплатити на користь Виконавця за прострочення оплати наданих в вересні-грудні 2018 року послуг з централізованого водопостачання, становить 139 160,35 грн. Наданий позивачем обрахунок пені судом перевірено та визнано арифметично правильним.

Крім того, покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 11 596,69 грн. та інфляційні втрати в розмірі 34 989,28 грн.

Таким чином, загальний розмір заявлених позивачем вимог по даному позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог становить 2 550 775,90 грн., з яких: 2 365 029,58 грн. - основного боргу за період вересень - грудень 2018 року, 139 160,35 грн. - пені, 11 596,69 грн. - 3% річних та 34 989,28 грн. інфляційні втрати.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 2-ЦВ від 20.05.2015 року в сумі 2 365 029,58 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 2 365 029,58 грн. - основного боргу за період вересень-грудень 2018 року, 11 596,69 грн. - 3% річних та 34 989,28 грн. інфляційних втрат підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на законі та Договорі, тому підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 139 160,35 грн. пені суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг стягується за період вересень-грудень 2018 року, вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 139 160,35 грн. пені. Також нараховано передбачені ч.2 ст.625 ЦК України індекс інфляції та 3% річних. Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Враховуючи майновий стан відповідача та з огляду на короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 50% від заявленої суми 139 160,35 грн., та стягнути її в сумі 69 580,17 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 69 580,17 грн. слід відмовити.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в сумі 38 261,64 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, місто Вараш, майдан Незалежності, 2, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ) в особі його відокремленого підрозділу – "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) - 2 365 029 (два мільйони триста шістдесят п'ять тисяч двадцять дев'ять) грн. 58 коп. основної заборгованості, 69 580 (шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят) грн. 17 коп. пені, 11 596 (одинадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість) грн. 69 коп. 3% річних, 34 989 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 28 коп. інфляційних втрат та 38 261 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят одну) грн. 64 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 69 580 грн. 17 коп. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua .

Повний текст рішення складено та підписано 05 березня 2019 року.

Суддя Пашкевич І.О.

віддруковано 3 прим.

1- до справи;

2 - позивачу (34400, м. Вараш, Рівненська область);

3 - відповідачу (34400, майдан Незалежності, 2, м. Вараш).