ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа№ 911/935/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

За участю представників:

Від позивача - Ничик В.В., Бойчук В.П. (ордер серія КВ № 404329 від 08.12.2018);

Від відповідача - Дубей В.Ю. (ордер серія КВ № 261864 від 07.02.2019) ;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимировича

на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2018р., повний текст якого складено 23.11.2018

у справі № 911/935/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимировича

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення 199 006,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №911/935/18 відмовлено в задоволенні позову повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати за отримані послуги по перевезенню вантажів у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 75 000, 00грн.;

- позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 30.04.2018 р. до відповідача про стягнення 75 000,00грн основної заборгованості, 107 720,65грн інфляційних збитків, 16 286,30грн. 3 % річних у зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р. лише 03.05.2018 p., із спливом шестимісячного строку позовної давності щодо пред'явлення перевізником до вантажовідправника та вантажоодержувача позову, що випливає з перевезення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2018 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 198906 грн. 77 коп., в тому числі 75000 грн. 00 коп. основного боргу, інфляційні - 107638 грн. 96 коп., 3% річних - 16267 грн. 81 коп.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- 10.01.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг №14, предметом якого було зобов'язання перевізника (позивача) доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення, а вантажоодержувач оплатити за надані послуги встановлену плату. В даному випадку предметом спору є не оплата зернової продукції, як товару, що був поставлений, а безпосередньо оплата послуг навантажування та перевезення, урегульована договором про надання послуг №14 від 10.01.2011, який був похідним від договору №1 від 10.01.2011р. на поставку зерна кукурудзи. Договір про надання послуг №14 від 10.01.2011 був укладений позивачем на виконання взятих на себе зобов'язань за договором поставки;

- пунктом договору поставки №1 від 10.01.2011р. було передбачено, що ціна товару не включає витрати на доставку товару, а тому сторони були змушені укласти договір про надання послуг №14 від 10.01.2011р.

Від відповідача (11.02.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2018 у справі №911/935/18 залишити без змін.

Від позивача (11.02.2019) надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач зазначає про те, що кінцевою метою укладених між позивачем та відповідачем договорів поставки та надання послуг, в їх сукупності, було відчуження одного і того ж конкретного товару продавцем покупцю, на умовах його доставки продавцем покупцю для здійснення останнім підприємницької діяльності, а це абсолютно відповідає за юридичними ознаками і фактичним складом, правовідносинам, що регулюються саме договором поставки.

Від позивача (14.02.2019) надійшла заява по суті справи - відповідь на відзив, в якому він зазначив про те, що суд першої інстанції встановивши строк, з якого почалось прострочення відповідача - 06.02.2011, вірно зазначив, що письмовими доказами, підтверджується факт переривання цього строку, але невірно визначив, що строк позовної давності, який підлягає застосуванню є 6 місяців. Для правовідносин поставок строк позовної давності загальний - три роки.

Від позивача (27.02.2019) надійшла заява по суті справи - відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про те, що законодавець не виключає, що одна і та ж особа може бути і відправником і одержувачем вантажу, але перевізник за договором перевезення не є власником товару, що перевозиться.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

10.01.2011 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг №14, згідно з п.п.1.1., 1.2. якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення, а замовник зобов'язується оплатити за надані послуги встановлену плату. Вантажоодержувач та пункт призначення - ДП „Вишняківський спиртзавод", Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Вишняки.

Згідно з п.2.1. договору перевізник надає послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом в кількості - дві одиниці - на ПММ перевізника.

Відповідно до п.3.1. договору оплата наданих послуг здійснюється з розрахунку:

послуги по перевезенню - 110,00грн. (сто десять грн. 00 коп.) за 1тн перевезеного вантажу, послуги по завантаженню - 48,00грн. (сорок вісім грн. 00 коп.) за завантаження 1тн вантажу.

Пунктом 3.5. договору розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту надання цих послуг. Підставою для проведення розрахунків є акт виконаних робіт, підписаний сторонами.

Пунктом 5.3. договору визначено строк його дії, згідно якого договір вступає в дію з моменту підписання та діє в частині надання послуг - до 31.03.2011 р., а в частині проведення розрахунків - до проведення остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у січні 2011 надано відповідачу послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 86478,74грн., що підтверджується актом № 1 від 26.01.2011 р. на суму 86 478, 74грн. (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортними накладними наявними у матеріалах справи.

Господарським судом Київської області встановлено, що за період дії договору та його виконання відповідачем частково виконано свій обов'язок по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 11478,74грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписаними обома сторонами, наявними у матеріалах справи.

30.12.2011р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р. складала 75000, 00 грн.

29.12.2012 р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 29.12.2012 р. складала 75 000, 00 грн.

26.12.2013 р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р. складала 75000, 00 грн.

24.12.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 24.12.2014 р. складала 75 000, 00 грн.

22.12.2015 р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р. складала 75000, 00 грн.

01.12.2016 р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 01.12.2016 р. складала 75 000, 00 грн.

27.07.2017р. між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.07.2017р. по 26.07.2017р. станом на 27.07.2017 р. складала 75000, 00 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 311 цього ж кодексу передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно ч.ч.1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 цього ж кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 статті 916 цього ж кодексу перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати за отримані послуги по перевезенню вантажів у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 75 000,00грн, що підтверджується договором про надання послуг №14 від 10.01.2011 р., актом № 1 від 26.01.2011 р. на суму 86478,74грн. (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортними накладними, актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписаними обома сторонами, наявними у матеріалах справи.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 75000, 00грн за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р. підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті послуг з 01.03.2011 р. по 31.03.2018 р. всього на загальну суму 107720,65грн. та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті послуг з 05.02.2011 р. по 30.04.2018р. всього на загальну суму 16286,30грн. відповідно до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, встановивши, що розрахунок інфляційних збитків від суми заборгованості, виконаний позивачем, є невірним, провів власний розрахунок, який судова колегія суддів вважає арифметично вірним та обгрунтованим у розмірі 107638, 96грн. - інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.03.2011 по 31.03.2018.

Крім того, місцевий господарський суд, встановивши, що розрахунок 3% річних , виконаний позивачем, є невірним, провів власний розрахунок, який судова колегія суддів вважає арифметично вірним та обгрунтованим у розмірі 16 267, 81грн. - 3% річних за період з 06.02.2011 по 30.04.2018.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом, відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно з ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.258 цього ж кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ст.264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 266 цього ж кодексу передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Так, пунктом 3.5. договору розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту надання цих послуг. Підставою для проведення розрахунків акт виконаних робіт, підписаний сторонами.

Отже, виходячи із вищевказаних положень ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України та положень п. 3.5. договору, з 11 календарного дня з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт №1 від 26.01.2011 р., тобто з 06.02.2011р. почалось прострочення виконання обов'язку відповідачем по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за договором, та відповідно спеціальна позовна давність (шість місяців - ст. 315 Господарського кодексу України) для позивача для звернення в суд із вимогою до відповідача про стягнення основної заборгованості за договором, що є основною вимогою, та про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, що є додатковими вимогами, почала свій перебіг з моменту спливу строку виконання основного зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за договором, а саме з 06.02.2011 р. і її перебіг тривав протягом шести місяців - до 05.08.2011 р. (включно).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в господарський суд Київської області з позовною заявою б/н від 30.04.2018 р. до відповідача про стягнення 75000,00грн. основної заборгованості, 107720,65грн. інфляційних збитків, 16286,30грн. 3 % річних у зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р. лише 03.05.2018 p., як обґрунтовано зазначає місцевий господарський суд, із спливом шестимісячного строку позовної давності щодо пред'явлення перевізником до вантажовідправника та вантажоодержувача позову, що випливає з перевезення.

В апеляційній скарзі та заявах по суті справи позивач зазначає про те, що відповідач визнав заборгованість, що підтверджується: акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписані обома сторонами, однак зазначені докази не можуть підтвердити переривання перебігу позовної давності щодо вказаних його вимог до відповідача, оскільки такі акти були підписані і відповідно визнання відповідачем свого боргу перед позивачем відбулось після спливу позовної давності, а тому такі обставини не свідчать про переривання перебігу такої позовної давності.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг №14, предметом якого було зобов'язання перевізника (позивача) доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення, а вантажоодержувач оплатити за надані послуги встановлену плату; вказаний договір укладений на виконання позивачем своїх зобов'язань за договором поставки №1 від 10.01.2011р.; в даному випадку предметом спору є не оплата зернової продукції, як товару, що був поставлений, а безпосередньо оплата послуг навантаження та перевезення, урегульована договором про надання послуг №14 від 10.01.2011, не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки між сторонами було укладено два окремих договори. Аналізуючи положення договору про надання послуг №14 від 10.01.2011 між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу, відповідно до яких позивач є перевізником, а відповідач (замовник) є вантажоодержувачем вантажу за вказаним договором перевезення, отже до спірних правовідносин має застосовуватись положення глави 32 Господарського кодексу України. Підлягає також застосуванню строк позовної давності щодо пред'явлення позовної вимоги перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів - шість місяців, передбачений ч.5 ст.315 Господарського кодексу України. Відповідно доказів наявних у справі право на стягнення заборгованості по договору про надання послуг №14 від 10.01.2011, за актом виконаних робіт №1 від 26.01.2011 у позивача виникло з 06.02.2011, а тому шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою сплив 05.08.2011.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки позивач звернувся з позовом після спливу позовної давності, поважних причин його пропущення позивач суду не надав, отже відсутні підстави для задоволення позову після спливу позовної давності, яка передбачена діючим законодавством до правовідносин з перевезення.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2018 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ничик Віктора Володимирович залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2018 у справі № 911/935/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/935/18 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 04.03.2019.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов