РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2019Справа № 910/15371/18
Господарський суд міста Києва у скл.аді судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл-Ю Нет Україна»

до Головного управління ДФС у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ісаєв С.П., посвідчення КВ № 000760;

від третьої особи: ОСОБА_1., посвідчення НОМЕР_1;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дабл-ю нет Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Головного управління ДФС у м. Києві про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація поширена у Листах Державної податкової інспекції Печерського району Головного управління ДФС у м. Києві за підписом старшого слідчого Сафіна Руслана Ільдусовича за вихідним № 2548/10/26-55-23 від 25.06.2018 на адресу ТОВ «Фікснет» та вихідним № 2547/10/26-55-23 від 25.06.2018 на адресу ТОВ «Дата-Айікс Юей» є недостовірною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення

06.12.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 20.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 14.01.2019.

26.12.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

09.01.2019 представником третьої особи подано відповіді на питання.

09.01.2019 представником відповідача подано відповіді на питання.

У судове засідання 14.01.2019 представники учасників справи з'явились, представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 04.02.2019.

24.01.2019 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про призначення експертизи.

29.01.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 04.02.2019 представники учасників судового процесу з'явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 18.02.2019.

У судове засідання 18.02.2019 представники учасників справи з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника позивача про призначення судової експертизи, заслухавши пояснення учасників справи, суд відмовив у його задоволенні, оскільки лист вих. № 2554/10/26-55-23 від 25.06.2018, адресований ТОВ «Лайфселл», за яким позивач просить провести експертизу та встановити, чи викладений у ньому текст у формі фактологічних тверджень або оціночних суджень, не є предметом спору та не входить до предмету доказування у даній справі.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.03.2019.

У судове засідання 04.03.2019 представник відповідача та третя особа з'явились, представник позивача не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколом судового засідання від 18.02.2019 та розпискою від 18.02.2019, відповідно до якої, представник позивача присутній у судовому засіданні 18.02.2019 повідомлений, про те, що судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 04.03.2019 о 11:40 год.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Третя особа надала усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Старшим слідчим з ОВС шостого слідчого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 (далі - третя особа) здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000120 від 14.06.2017, в якому повідомлено про підозру - директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Дабл-ю нет Україна» (далі - позивач) ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, що 26 червня 2018 року, у спосіб, що не передбачений жодним з законодавчих актів України, слідчий ОСОБА_1. здійснив розсилку електронних листів з приватної електронної адреси на електронні адреси контрагентів ТОВ «Дабл-ю нет Україна» серед яких ТОВ «Дата-айікс юей» та ТОВ «Фікснет», посадові особи яких і повідомили позивача про цей факт та надали відповідні роздруківки з електронних поштових скриньок.

Позивач зазначає, що в порушення принципу презумпції невинуватості, що закріплений ст. 62 Конституції України, вказані листи містять наступну недостовірну інформацію:

1. «… ОСОБА_3, в період з 2014-2015 років, за результатами відображення у бухгалтерському обліку та податковій звітності підприємства нібито проведених господарських операцій із TOB "МІТОС КОМПАНІ", TOB "МАРТАТЕКС", ТОВ "БАСТІОН КОНСАЛТИНГ", ТОВ "ЄВРО ГОРИЗОНТ", TOB "МАТАРО ЦЕНТР АЙ ТІ", ТОВ "ІНФОКУМ", ТОВ "ВІЛЬНА МЕРЕЖА", ТОВ "МЕДИТЕРРА" умисно ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах та вчинив службове підроблення..»;

2. «... B результаті протиправних дій директора ТОВ «ДАБЛ-Ю НЕТ УКРАЇНА» ОСОБА_3 до Державного бюджету України не надійшло податків на загальну суму 8 126 772 грн.…»

3. «...25.06.2018 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1...».

За доводами позивача, здійснивши розсилку листів, які містять твердження про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень та його перебування в розшуку слідчий ОСОБА_1. вчинив умисне поширення недостовірних відомостей, які нанесли шкоду діловій репутації ТОВ «Дабл-ю нет Україна», директором якого є ОСОБА_3

Враховуючи викладене, позивач просить суд:

1) визнати недостовірною інформацію, поширену у Листах Державної податкової інспекції Печерського району Головного управління ДФС у м. Києві за підписом старшого слідчого Сафіна Руслана Ільдусовича за вихідним № 2548/10/26-55-23 від 25.06.2018 року на адресу ТОВ «ФІКСНЕТ» та вихідним № 2547/10/26-55-23 від 25.06.2018 року на адресу ТОВ «ДАТА-АЙІКС ЮЕЙ»:

1. «… ОСОБА_3, в період з 2014-2015 років, за результатами відображення у бухгалтерському обліку та податковій звітності підприємства нібито проведених господарських операцій із TOB "МІТОС КОМПАНІ", TOB "МАРТАТЕКС", ТОВ "БАСТІОН КОНСАЛТИНГ", ТОВ "ЄВРО ГОРИЗОНТ", TOB "МАТАРО ЦЕНТР АЙ ТІ", ТОВ "ІНФОКУМ", ТОВ "ВІЛЬНА МЕРЕЖА", ТОВ "МЕДИТЕРРА" умисно ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах та вчинив службове підроблення..»;

2. «...B результаті протиправних дій директора ТОВ «ДАБЛ-Ю НЕТ УКРАЇНА» ОСОБА_3 до Державного бюджету У країни не надійшло податків на загальну суму 8 126 772 грн….»

3. «...25.06.2018 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1...».

2) зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві спростувати недостовірну інформацію, що наносить шкоду діловій репутації Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл-ю нет Україна" в той же спосіб, у який вона була поширена, а саме, шляхом надіслання електронних листів з адреси . або інших електронних скриньок, якими користується Відповідач, на електронні адреси та fixnet . листів наступного змісту: «Головне управління ДФС у місті Києві заявляє, що інформація, поширена Старшим слідчим шостого слідчого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 26 червня 2018 року в листах за виx. № 2548/10/26-55-23 від 25.06.2018 року та виx. № 2547/10/26-55-23 від 25.06.2018 року, направлених з адреси на електронні адреси ТОВ «ФІКСНЕТ» та ТОВ «ДАТА-АЙІКС ЮЕЙ» щодо вчинення злочинів директором вказаного товариства ОСОБА_3, та фактом його перебування в розшуку не відповідає дійсності.», - протягом місяця з дня набрання чинності рішенням суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає, що у зв'язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_3, з метою вручення підозри, 25.6.2018 третьою особою поставлено постанову про оголошення у розшук ОСОБА_3 З метою розшуку директора ТОВ «Дабл-Б нет Україна» ОСОБА_3, місцезнаходження якого було невідомим, 25.06.2018 третьою особою складено запити слідчого, в порядку ст.ст. 9, 40, 93, 280, 281 КПК України та направлено на адреси підприємств-контрагентів позивача. Відповідач зазначає, що твердження позивача викладені позивачем у позовній заяві, вилучені із контексту листа, що як наслідок, призвело до зміни суті висловлювань в цілому. Також, відповідач зазначає, що у листах відсутня інформація яка б визначала, звинувачувала, вказувала б на вину директора позивача у вчиненні злочинів, а містить лише інформацію, яка стала відома у ході досудового розслідування. Таким чином, відповідач зазначає, що інформація, що міститься у листах містить фактичні твердження, які ґрунтуються на інформації отриманою третьою особою в процесі досудового розслідування у кримінальному провадженні і такі листи були направлені не з метою доведення недостовірної інформації, а з метою встановлення місцезнаходження особи, яка є підозрюваною у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 212 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України та перебуває у розшуку.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як зазначено у статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до приписів статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації та право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес, зокрема, іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, звернення слідчого до юридичних осіб, в якому зазначена згадувана позивачем інформація, не є поширенням слідчим інформації відносно позивача, оскільки в даному випадку мала місце реалізація слідчим відповідних положень Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення кримінального провадження та вчинення слідчих (розшукових) дій.

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, викладена в листах слідчого інформація є коротким викладом обставин кримінального правопорушення, у зв'язку з розслідуванням якого здійснюється розшук директора позивача.

Таким чином, зазначена слідчим в листах інформація подана до юридичних осіб не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а саме для розшуку керівника позивача.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, відтак юридична особа має право на захист особистого немайнового права у спосіб, передбачений ст. 277 ЦК України.

Частиною 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім'я (найменування), авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Отже, за змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Основного Закону України).

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

За наведених обставин у сукупності, інформація викладена у листах слідчого, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, направлення яких спрямоване на визначення місцезнаходження керівника позивача, який перебував у розшуку та інформація щодо місцезнаходження якого була відсутня, може бути оскаржена або спростовано лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки господарські суди не наділені компетенцією розглядати та давати оцінку діям слідчого під час здійснення досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 912/1743/17.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.2019.

Суддя О.А. Грєхова