СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа № 905/1308/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Гребенюк Н.В., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю та свідоцтвом;

від відповідача - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ вх. № 642Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2018 р. у справі № 905/1308/18 (суддя Фурсова С.М., повний текст складено та підписано 13.09.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м. Донецьк

про стягнення 50 748 229,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

10.07.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Донецької області про стягнення з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (далі ККП ДМР «Донецькміськтепломережа», відповідач) боргу у загальній сумі 50 748 229,53 грн., у т.ч.: пені у сумі 806 569,04 грн., 3 % річних у сумі 6 719 531,36 грн., інфляційних втрат у сумі 43 222 129,13 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2018 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 6 719 531,36 грн. 3 % річних, 43 222 129,13 грн. інфляційних втрат, а також 606 898,45 грн. судового збору; у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 806 569,04 грн. пені відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, а в частині відмови у позовних вимогах неправомірністю нарахування пені у період дії мораторію на нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій, встановленого приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Крім того, в рішенні суду зазначено, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, отже ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2018 р. у справі № 905/1308/18 в частині відмови ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у стягненні з відповідача 806 569,04 грн. пені скасувати;

- прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 806 569,04 грн. пені, у стягненні яких судом першої інстанції було відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно наділив ПАТ «НАК «Нафтогаз України» статусом енергопостачальної компанії у розумінні приписів ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», ст. 275 ГК України, в той час як позивач є постачальником природного газу відповідно до п. 27 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», тому мораторій, встановлений ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» до спірних правовідносин не може застосовуватися.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2015 р. у справі № 905/2655/15, яке постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 р. залишено без змін, з відповідача на користь позивача стягнуто 76 334 546,76 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 970/14-КП-7 від 21.01.2014 р., 5 478 228,46 грн. пені за період з 15.02.2014 р. по 06.02.2015 р., 2 107 258,65 грн. 3 % річних за період з 15.02.2014 р. по 17.06.2015 р., 42 699 234,45 грн. інфляційних втрат за період з березня 2014 року по травень 2015 року.

Даним рішенням суду від 30.05.2015 р. встановлено, що 21.01.2014 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» укладено договір купівлі-продажу природного газу № 970/14-КП-7, відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Умовами п. 3.3 договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 5.2 договору, ціна за 1 000 м3 газу становить 4 154,71 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено умовами п. 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Господарським судом Донецької області та Донецьким апеляційним господарським судом, при вирішенні спору у справі № 905/2655/15 по суті, встановлено, що на виконання умов договору постачальник передав, а покупець прийняв імпортований природний газ за актами приймання-передачі у загальний період з 31.01.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 76 334 546,76 грн., проте, відповідач зобовязання щодо оплати поставленого природного газу не виконав, доказів сплати заборгованості у добровільному порядку до матеріалів справи № 905/2655/15 не надав, тому з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість у сумі 76 334 546,76 грн.

Тобто, факт порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 970/14-КП-7 від 21.01.2014 р. є доведеним, та, враховуючи приписи ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню при розгляді справи № 905/1308/18.

У звязку з простроченням відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого від позивача природного газу, рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2015 р. у справі № 905/2655/15 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача також стягнуто 3 % річних у розмірі 2 107 258,65 грн. за період з 15.02.2014 р. по 17.06.2015 р. та інфляційні втрати у розмірі 42 699 234,45 грн. за період з березня 2014 року по травень 2015 року.

Посилаючись на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги п. 6.1 договору, позивач звернувся з позовом до господарського суду Донецької області про стягнення з відповідача пені за період з 18.06.2015 р. по 14.07.2015 р. у сумі 806 569,04 грн., 3 % річних за період з 18.06.2015 р. по 23.05.2018 р. у сумі 6 719 531,36 грн. та інфляційних втрат за період з червня 2015 року по квітень 2018 року у сумі 43 222 129,13 грн.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2018 р. у справі № 905/1308/18 позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат задоволені у повному обсязі, що сторонами не оскаржується та не спростовується.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені на підставі п. 7.2 договору за період з 18.06.2015 р. по 14.07.2015 р. у сумі 806 569,04 грн. та доводів апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» враховується наступне.

Причиною подання апеляційної скарги стала незгода позивача щодо відмови у стягненні пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань з оплати спожитого природного газу за зобов'язаннями 2014 року.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

За приписами ст. 3 даного Закону, закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, яке відбулося 06.02.2015 р. у газеті «Голос України». Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення АТО встановлено з 07.02.2015 р.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Отже, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з окремих видів енергетичних ресурсів або інших ресурсів за приписами ст. 714 ЦК України.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до роздруківки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ККП Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг та здійснює свою господарську діяльність у м. Донецьк, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов'язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону.

Крім того, наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

При цьому, судом апеляційної враховано правову позицію Верховного Суду у складі суддів обєднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 18.01.2019 р. у справі № 913/66/18, в якій досліджувалося питання чи є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» енергопостачальною компанією, а природний газ одним із видів енергетичних ресурсів в контексті застосування зазначеного мораторію на нарахування пені у тотожних правовідносинах.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2018 р. у справі № 905/1308/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 01.03.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Стойка