ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3715/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп" (63042, Харківська обл., село Сніжків, вул. Сонячна, буд. 6)
про стягнення 36 246,07 грн
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №4219/01-22/12-16 від 29.10.2018;

від відповідача - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд до Господарського суду Харківської області від Державної екологічної інспекції у Харківській області надійшла позовна заява за вих. №5181/01-22/12-16 від 27.12.2018 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп", згідно вимог якої з відповідача заявлено до стягнення на користь держави шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 36246,07 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3715/18 в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 04.02.2019 об 11:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2019, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України відкладено розгляд справи на 25.02.2019 об 11:00.

13.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №3903), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання 25.02.2019 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданій відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь держави 36246,07 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Відповідач в судове засідання 25.02.2019 свого повноважного представника не направив, про розгляд даної справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення рекомендованого відправлення відповідачу, зокрема, ухвали Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 та ухвали Господарського суду Харківської області від 04.02.2019

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне.

Обставини справи.

В період з 20.02.2018 по 05.03.2018 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області, на підставі ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природнього середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу №71/01-04 від 09.02.2018 з метою перевірки стану виконання приписів від 03.11.2017 №02-25/217 щодо усунення порушень, виявлених під час проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства було здійснено позапланову перевірку діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп", яке здійснює діяльність по вирощуванню зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (вирощування сільськогосподарських культур) за адресою місцезнаходження: 63042, Харківська область, Валківський район, с. Сніжків, вул. Сонячна, 6.

За результатами проведеної перевірки з державного нагляду (контролю) щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, Державною екологічною інспекцією у Харківській області складено відповідний ОСОБА_2 №71/01-04/02-09 від 05.03.2018, який було направлено на адресу підприємства відповідача супровідним листом з повідомленням від 05.03.2018 за №71/01-25/02-19, повідомлення про вручення №555. (т.с. І а.с. 12-25).

Актом перевірки №71/01-04/02-09 від 05.03.2018 встановлено, що на виконання пунктів 2,3 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області №02-25/217 від 03.11.2017, ТОВ "Агротоп" було оформлено та здійснено державну реєстрацію земельної ділянки під свердловиною загальною площею 0,09 га, що розташована між вул. Сонячна та вул. 12 Вересня в с. Сніжків, Валківського району, Харківської області (договір оренди землі від 12.02.2018, укладений з Сніжківською сільською радою терміном на 25 років, дата державної реєстрації - 14.02.2018 р.)

Разом з цим, вказаним ОСОБА_2 перевірки було зафіксовано невиконання ТОВ "Агротоп" пунктів 6, 8, 9, 11, 15, 16 припису №02-25/217 від 03.11.2017 та встановлено, що ТОВ "Агротоп" було допущено самовільне користування надрами (підземні води) в період з 01.10.2014 до 13.02.2018 року з метою забору води з свердловини, що розташована на земельній ділянці між вул. Сонячній та вул. 12 Вересня у с. Сніжків, Валківського району, Харківської області, яке здійснювалося за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст. ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

Відповідно до наданої ТОВ "Агротоп" Статистичної звітності "Про використання води" за формою 2-тп (водгосп) за IV квартал 2014 року, за 2015-2017 роки та Журналу обліку водоспоживання побічними методами за формою ПОД-12, Державною екологічною інспекцією у Харківській області встановлено, що ТОВ "Агротоп" в період з 01.10.2014 року по 13.02.2018 року з підземного джерела (свердловини) було забрано 9664,0 м3. підземної води, в тому числі: з 01.10.2014 по 31.10.2014 - 600 м3; з 01.11.2014 по 30.11.2014 - 300 м3; з 01.12.2014 по 31.12.2014 - 200 м3; з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 2200 м3; з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 3200 м3; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 2900 м3; з 01.01.2018 по 13.02.2018 - 264 м3.

За наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області складено протокол про адміністративне правопорушення № 0000964 від 27.10.2017 року та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення № 02-26/424 від 30.10.2017 року, згідно якого генерального директора ТОВ "Агротоп" ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 47 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вказаний штраф сплачено у добровільному порядку згідно квитанції від 07.02.2018. (т.с. І а.с. 29-31).

Крім того, позивачем з урахуванням положень "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України №389 від 20.07.2009 року, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року №767/16783 із змінами згідно наказу Мінприроди України №367 від 13.10.2015, було здійснено розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 36246,07 грн., який було направлено на адресу ТОВ "Агротоп" разом із претензією №161 від 28.09.2018 року про добровільне відшкодування завданих державі збитків в розмірі 36246,07 грн. (т.с. І а.с. 26-28).

Однак, після отримання вказаної претензії із розрахунком розміру шкоди (повідомлення про вручення поштового відправлення №633), вимоги претензії відповідачем в добровільному порядку так і не були виконані.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Державної екологічної інспеції у Харківській області з позовною заявою до Господарського суду Харківської області з позовними вимогами про стягнення з ТОВ "Агротоп" шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природнього середовища у розмірі 36 246,07 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд керується наступним.

Статтею 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно із ч . 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 60 Конституції України унормовано, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Частинами 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Стаття 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплює, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 Господарського Кодексу України, правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі, вод, лісів, надр, атмосферного повітря, тваринного світу) встановлюється законами.

Частина 1 статті 149 Господарського Кодексу України також передбачає, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно із ст. 151 Господарського кодексу України суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Із даними нормами узгоджуються і норми п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України, якими передбачено здійснення спеціального водокористування на підставі дозволу.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу.

Так, в обґрунтування заперечень проти позову відповідачем наголошено про те, що ТОВ "Агротоп" є сільськогогосподарським товаровиробником, частка сільськогогосподарського виробництва якого перевищує 75 %, що у свою чергу та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 23 Кодексу України про надра, надає останньому право видобувати підземні води за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

Суд, надавши правову оцінку вищевказаному твердженню, зазначає про таке.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд (ст.3 Водного кодексу України.

Відповідно до положень статей 46, 48 цього Кодексу водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, стаття 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим, Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 цього Кодексу передбачено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.п. 2, 3 припису від 03.11.2017 р. №02-25/217 відповідачем вживалися заходи, спрямовані на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшого надання вказаної ділянки в оренду з метою обслуговування артезіанської свердловини (т.с. І а.с. 55-58).

Проте, Актом перевірки №71/01-04/02-09 від 05.03.2018 встановлено, що державну реєстрацію земельної ділянки під свердловиною загальною площею 0,09 га, що розташована між вул. Сонячна та вул. 12 Вересня в с. Сніжків, Валківського району, Харківської області проведено лише 14.02.2018 року, про що свідчить договір оренди землі від 12.02.2018, укладений відповідачем з Сніжківською сільською радою терміном на 25 років, дата державної реєстрації - 14.02.2018 р.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Норми статті 125 Земельного кодексу України і Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" пов'язують виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Відповідно до ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є, зокрема недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 19 Кодексу України про надра передбачено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

З системного аналізу вказаних норм права та з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ТОВ "Агротоп" до 14.02.2018 року не був в розумінні положень Кодексу України про надра, Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" належним землевласником або землекористувачем земельної ділянки під свердловиною, яка використовувалась останнім для здійснення забору води, що в свою чергу, не надавало право відповідачу здійснювати самовільне користування вказаними надрами (підземні води) без наявності спеціального дозволу та, як наслідок, не звільняло від відповідальності за таке користування та від обовязку відшкодувати заподіяну цими діями шкоду.

Крім того, самовільне користування надрами (підземні води) є триваючим правопорушенням, оскільки під час здійсненням Державною екологічною інспекцією у Харківській області планової перевірки у 2017 році (акт перевірки №591/01-04/02-09) Інспекцією також виявлено факт не отримання ТОВ "Агротоп" спеціального дозволу на користування надрами. (т.с. І а.с. 60-72).

Одночасно, в обгрунтування своїх заперечень проти позову, відповідачем наголошено про те, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області неправомірно було застосовано положення Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів №389 від 20.07.2009 р. через відсутність у вказаній Методиці положень про таке порушення, як самовільне користування надрами.

Суд, надавши правову оцінку вказаному твердженню, зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Згідно з ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованою в Мін'юсті України від 14.08.2009 за № 767/1678 зі змінами та доповненнями.

Так, п. 1.7. Методики в редакції до 27.11.2015 передбачено, що самовільне водокористування - це використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Пунктами 9.1.,9.2. Методики в редакції до 27.11.2015 закріплено, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.),(23), де W - об'єм води, що використано самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води); Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар'єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Фактичний об'єм води, що використаний самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

З аналізу положень вказаної Методики та з наявного в матеріалах справи розрахунку збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) слідує, що здійснений Державною екологічною інспекцією у Харківській області розрахунок збитку є вірним та таким, що відповідає приписам даної Методики.

Одночасно, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач не був позбавлений права, у разі незгоди з отриманим розрахунком, звернутися у встановленому законодавством порядку до суду за захистом свого права шляхом оскарження результатів перевірки та розрахованого позивачем збитку, чого, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зроблено не було.

Більш того, з наявного в матеріалах справи листа за вих. №291 від 06.12.2018 адресованого начальнику Державної екологічної інспеції в Харківській області ОСОБА_2 вбачається, що після отримання відповідачем претензії №161 від 28.09.2018 року про добровільне відшкодування завданих державі збитків в розмірі 36246,07 грн., разом з розрахунком збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), відповідачем було визнано розрахунок такого збитку, проведений Інспецією в період з 01.10.2014 по 19.02.2016 у розмірі 13 190, 46 грн.

Вказаний лист підписано генеральним директором ОСОБА_3 та скріплено печаткою підприємства відповідача. (т.с. І а.с. 59).

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності в частині нарахованої до стягнення шкоди в період з 01.10.2014 по 27.12.2015, суд враховує таке.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За загальним правилом, сформульованим, у тому числі у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Водночас, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об'єктивний, так і суб'єктивний моменти: об'єктивний - сам фактор порушення права, суб'єктивний - момент, коли особа довідалася чи могла довідатися про це порушення або особу, яка порушила право.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, предметом даного спору є стягнення шкоди заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства шляхом самовільного користування відповідачем надрами (підземні води) у період з 01.10.2014 по 13.02.2018 на підставі претензії Державної екологічної інспекції у Харківській області №161 від 28.09.2018, пред'явленої на підставі складених актів перевірки №591/01-04/02-09 від 30.10.2017 року та №71/01-04/02-09 від 05.03.2018 року.

Зі змісту вказаної претензії №161 від 28.09.2019 вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області було розмежовано шкоду, що була заподіяна державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства на два періоди, в залежності від року складання акту перевірки а саме 30.10.2017 (акт перевірки №591/01-04/02-09) та 05.03.2018 (акт перевірки №71/01-04/02-09)

Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права у жовтні 2017 року (момент підписання акту перевірки №591/01-04/02-09), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності у зв'язку з чим, Суд приходить до висноку про те, що позивачем не було порушено строки позовної давності.

Крім того, відповідно до п.1.9 Роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами, внесеними згідно з Роз'ясненням Вищого господарського суду № 04-5/609 від 31.05.2002, Рекомендаціями Вищого господарського суду № 04-5/1429 від 18.11.2003 № 04-06/44 від 25.03.2009), перебіг строку позовної давності у спорах, пов'язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.06.2018 року по справі № 910/10452/17.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у самовільному користуванні надрами (підземні води) в період з 01.10.2014 до 13.02.2018 року для забору води з свердловини, що розташована на земельній ділянці між вул. Сонячній та вул. 12 Вересня у с. Сніжків, Валківського району, Харківської області за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст. ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра; безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди та вини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 36246,07 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовуєвідповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами ст. 86 Господарськогопроцесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розподіл судових витрат у справі №922/3715/18.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп" (63042, Харківська область, Валківський район, сел. Сніжків, вул. Сонячна, 6, ) на користь держави на р/р 0134, УК у Валківському районі Харківської області (сел. Сніжків), , МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", в установі банку Казначейство України (ЕАП), шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 36246,07 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп" (63042, Харківська область, Валківський район, сел. Сніжків, вул. Сонячна, 6, ) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх, р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172) судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_5