ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2019 р. Справа№ 911/1424/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання: Ігнатюк Г.В.

від позивача: Січевлюк В.А. (ордер №767761 від 28.01.19)

від відповідача: Ничик А.В. (договір б/н від 27.07.2018)

від третьої особи : не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Василишиної Вікторії Миколаївни

на рішення господарського суду Київської області від 05.10.2018 р.

у справі № 911/1424/18 (суддя - Горбасенко П.В.)

за позовом фізичної особи - підприємця Василишиної Вікторії Миколаївни

до приватного підприємства "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фастівської міської ради

про визнання правочину удаваним, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року фізична особа-підприємець Василишина Вікторія Миколаївна звернулася до господарського суду з позовом до приватного підприємства "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського" про визнання правочину удаваним.

Рішенням господарського суду Київської області від 05.10.2018 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між приватним підприємством «Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського» з однієї сторони та ФОП Василишиною В.М. , виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором оренди нежитлового приміщення, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно - правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором оренди нежитлового приміщення. Також, зазначив, що договором оренди землі від 13.11.2008 року не передбачено право орендаря передавати в суборенду орендовану земельну ділянку без згоди орендодавця, зважаючи на що у суду відсутні правові підстави для поширення на спірні правовідносини положень щодо договору суборенди землі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, фізична особа - підприємець Василишина Вікторія Миколаївна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Київської області від 05.10.2018 р. у справі № 911/1424/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву, а саме - визнати договір оренди нежитлового приміщення (критого прилавку) за № 176 від 01.01.2011 року, укладений між фізичною особою-підприємцем Василишиною В. М. та приватним підприємством "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського" площею 9 м2 на комунальній земельній ділянці за адресою м. Фастів, вул. Соборна, 45, на якій знаходиться "Вечірній ринок" - удаваним правочином; визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину - договору суборенди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що укладений між сторонами договір оренди нежитлового приміщення є удаваним правочином, таким, що приховує інший, який дійсно мав місце, а саме - договір суборенди земельної ділянки. Суд першої інстанції, при прийнятті рішення не прийняв до уваги, що від початку дії оспорюваного договору жодного нежитлового приміщення (торгівельного критого прилавку), як об'єкта майнового найму чи оренди, не існувало, а позивачка отримала в оренду земельну ділянку, на якій збудувала торгівельний павільйон. Зазначила, в разі якщо судом буде встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є договором суборенди земельної ділянки, таке рішення захистить її в майбутньому від майнових претензій ПП «Спортивний клуб ім. Качановського», спрямованих на безпідставне присвоєння збудованого нею торгівельного павільону.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Василишиної Вікторії Миколаївни та призначено справу до розгляду на 29.01.2019 року на 12 год. 30 хвилин.

07.02.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли пояснення.

В судовому засіданні 07.02.2019 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 145-147).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка третьої особи не визнавалась судом обов'язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2008 між Фастівською міською радою (далі - орендодавець) та приватним підприємством "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського" (далі - орендар) укладено договір оренди землі (а.с.29)

За умовами зазначеного договору оренди, орендодавець зобов'язався на підставі рішення Фастівської міської ради № 3/8-ХLII-V від 09.10.2008 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки ПП СКК В. Качановському в м. Фастів по вул. Соборна, 45 під існуючими будівлями та спорудами "Вечірнього ринку", а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку для комерційної діяльності, яка знаходиться у місті Фастів по вул. Соборна, 45.

Договір був зареєстрований у Фастівському районному відділі № 32 Київської регіональної філії ДП "Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.11.2018 за № 04:08:032:00046.

Пунктами 2, 3, 4 договору визначено, що в оренду надається земельна ділянка площею 0,3404 га, у тому числі землі, які використовуються для комерційної діяльності 0,3404 га. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: існуючі будівлі та споруд ринку, а також інші об'єкти інфраструктури.

Строк дії договору визначений пунктом 8, відповідно до якого договір укладено на 45 років (до 08.10.2057). Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 56 517,29 грн. виключно в грошовій формі.

Пунктами 15-20 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для здійснення підприємницької діяльності. Цільове призначення земельної ділянки - для комерційної діяльності. Умови збереження об'єкта оренди: використання земельної ділянки за цільовим призначення з збереженням якості землі. Земельна ділянка передається в оренду без виготовлення технічної документації щодо її відведення (на підставі існуючої). Інші умови передачі земельної ділянки в оренду: відсутні. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п'ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 01.01.2011 року між приватним підприємством "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського" (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Василишиною Вікторією Миколаївною (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 178, за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар - взяти у тимчасове володіння нежитлове приміщення та у тимчасове користування для провадження торгівельної діяльності: критий прилавок (приміщення, що орендується).(а.с.24)

Згідно п. 1.3. договору оренди № 176 від 01.01.2011 адреса, за якою знаходиться приміщення, що орендується: Київська область, м. Фастів, вул. Соборна, 45, приміщення № 176. Місцезнаходження приміщення, що орендується зазначається на плані території ринку.

Приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення торгівельного місця та провадження торгівельної діяльності (п. 2.1. договору оренди № 176 від 01.01.2011).

Відповідно до п. 3.1, 3.2. договору оренди № 176 від 01.01.2011 термін дії строку оренди складає 1 рік з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом приймання-передачі. Якщо жодна сторона за 1 місяць до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на термін 1 рік. Зазначений договір оренди нежитлового приміщення підписаний представниками обох сторін без зауважень та протокол розбіжностей, при його підписанні, не складався.

Позивач звертаючись з позовними вимогами про визнання удаваним вищевказаного договору оренди нежитлового приміщення та визнання його договором суборенди земельної ділянки, посилалась на те, що фактично між сторонами укладено договір суборенди земельної ділянки, оскільки нежитлове приміщення (критий прилавок) на земельній ділянці були відсутні.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення, яким позивач користується у своїй торговельній діяльності у визначеному договором місці без претензій та зауважень. Також, зазначив, що договір оренди нежитлового приміщення № 176 від 01.01.2011 не є удаваним правочином, вчиненим сторонами з метою приховати договір оренди землі, оскільки відсутні істотні умови для укладання договору оренди землі, визначені ст. 15 Закону України "Про оренду землі ".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як унормовано відповідно до вимог ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Також, згідно з пунктом 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що встановивши в ході розгляду справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі ч.2 ст. 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей правочин. В разі, якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про оренду землі" орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Частиною 1 статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до статті 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад), вартість майна з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Як зазначалось вище предметом позову у даній справі є вимоги про визнання договору оренди нежитлового приміщення (критого прилавку) за № 176 від 01.01.2011, укладеного між Фізичною особою - підприємцем Василишиною Вікторією Миколаївною та Приватним підприємством "Спортивно-комерційний клуб Віталія Качановського" площею 9 кв.м. на комунальній земельній ділянці за адресою: м. Фастів, вул. Соборна, 45, на якій знаходиться "Вечірній ринок" - удаваним правочином; визнання, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину - договору суборенди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили.

Однак, дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження того, що згідно договору оренди нежитлового приміщення № 176 від 01.01.2011 року позивач використовує саме земельну ділянку, яку відповідач орендує у третьої особи на підставі договору оренди землі від 13.11.2008 року, укладеному між Фастівською міською радою Київської області України та ПП СКК В. Качановського.

Окрім того, колегія суддів зазначає на те, що при укладанні оспорюваного договору № 178 оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2011 року , позивачка ФОП Василишина В.М. була ознайомлена з умовами вищевказаного договору, а саме п.1.1 про те, що бере у тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення для провадження торгівельної діяльності критий прилавок, розташований за адресою Київська область, м. Фастів, вул.. Соборна 45, приміщення № 176, Загальною площею 9, 0 кв.м. (п. 1.3, 1.3.1 договору оренди нежитлового приміщення № 178 від 01. 01.2011 року)

При цьому, недоліки приміщення, що орендується зазначені сторонами не були (п. 1.3.3 вищевказаного договору.)

Відповідно до вимог ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Крім того, за змістом ст..627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Таким чином, при укладанні та підписанні договору № 176 оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2011 року, сторони правочину були ознайомлені з умовами вищевказаного правочину, зокрема з визначеним предметом оренди, та погодившись, в добровільному порядку підписали його. При цьому, ані зауважень до змісту пунктів даного договору, ані протоколу розбіжностей позивачем складено не було.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір оренди № 176 від 01.01.2011 не містить всіх істотних умов договору оренди землі, зокрема: акт приймання-передачі земельної ділянки не складався, договір не зареєстровано у встановленому для реєстрації договорів оренди землі порядку, що передбачені відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та є обов'язковими при його укладанні.

Крім того, у відповідно до ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апелянта про те, що за рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради № 73 від 24.03.1992 ( а.с. 81 ), відповідач не мав права розпоряджатися нежитловими приміщеннями на території ринку, оскільки всі споруди, розміщені на території тимчасового вечірнього ринку, були визнані комунальною власністю міської ради, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту вищевказаного документа не визначено, які саме приміщення визнано комунальною власністю і чи орендує вказане приміщення позивачка.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що договором оренди землі від 13.11.2008 року, укладеним між Фастівською міською радою Київської області України та ПП СК В.Качановського ( відповідачем по даній справі) не передбачено право орендаря передавати в суборенду орендовану земельну ділянку без згоди орендодавця. Підстави для застосування до спірних правовідносин положень щодо договору суборенди землі відсутні. За таких обставин, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання удаваним договору оренди нежитлового приміщення (критого прилавку) за № 176 від 01.01.2011.

Щодо доводів апелянта про те, що судом не було забезпечено реалізацію права позивача надати пояснення під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, провадження у справі господарським судом, було порушено 16.07.2018 року та призначено підготовче засідання, з викликом представників сторін (а.с.13). В подальшому підготовче засідання декілька разів відкладалось, про що представники повідомлялись належним чином (а.с.61-65,71-73). Представник скаржника був присутній у судових засіданнях, в яких суд кожного разу ставив питання про наявність заяв та клопотань, що підтверджено протоколами судових засідань.

21.09.2018 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в яких висловив свою думку та подано додаткові докази (а.с.97).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2018 року було закрито підготовче засідання, та призначено справу до розгляду, також судом було роз'яснено сторонам, що в разі нез'явлення у судове засідання представників сторін, це не перешкоджає розгляду справи по суті.

05.10.2018 року представники сторін у судове засідання не з'явились, представник позивач направив клопотання про відкладення розгляду справи, яке було залишено судом першої інстанції без задоволення.

Згідно з приписами п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позовна заява була прийнята до провадження 16.07.2018р., а рішення судом першої інстанції, було винесено 05.10.2018р, зважаючи на тривалий час розгляду та відкладення розгляду справи, у позивача було достатньо часу скористатись своїми правами, для надання письмових пояснень, клопотань.

Крім того, суд першої інстанції декілька разів відкладав підготовче засідання, в межах процесуального строку, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Таким чином, доводи апелянта є необґрунтованими та не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому вимоги скаржника задоволенню не підлягають враховуючи вищевикладені обставини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 05.10.2018 року у справі № 911/1424/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Василишиної Вікторії Миколаївни на рішення господарського суду Київської області від 05.10.2018 р. у справі № 911/1424/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 05.10.2018 р. у справі № 911/1424/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 911/1424/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 27.02.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко