ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5371/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОСОБА_1"

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод"

про стягнення 1 302 879,97 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - ОСОБА_2 дог. № 17 від 18.12.18р.

Відповідача - ОСОБА_3 дов. № 197 від 11.10.18р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 1 302 879,97 грн., з яких 1 201 079,16 грн. - основний борг, 34 913,86 грн. - індекс інфляції, 13 919,36 грн. - 3 % річних, 16 935,22 грн. - пені, 36 032,37 грн. - штрафу, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що сторони домовилися, що прострочені Замовником грошові зобовязання, передбачені договором, повинні виконуватися без урахування індексу інфляції та 3 % річних (п. 13.4. Договору). Крім того, сторони домовилися, що всі спори й розбіжності, які можуть виникнути з Договору або у звязку з його виконанням, вирішуються шляхом переговорів уповноважених представників сторін (п.11.1. Договору). Досудовий порядок вирішення суперечок є обовязковим (п.11.3. Договору).

У відповіді на відзив, Позивач зазначив, що п.13.4. Договору врегульовано порядок добровільного виконання Замовником прострочених грошових зобовязань, що передбачені цим Договором, оскільки в ньому йдеться саме про виконання грошових зобовязань, а не про стягнення заборгованості. У разі добровільного виконання Замовником грошових зобовязань з порушенням строків встановлених Договором, Постачальник дійсно не звертався б до нього з вимогами щодо сплати індексу інфляції та трьох відсотків річних у відповідності до п.13.4. Договору. Статтею 625 ЦК України передбачена можливість визначити інший (відмінний від 3%) розмір процентів у Договорі. Проте, ст. 625 ЦК України не передбачено можливості змінити розмір інфляції, або обмежити стягнення суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції. Вказаною нормою закону також не передбачена можливість виключити обовязок зі сплати 3 % річних від простроченої суми грошового зобовязання. Тлумачення п.13.4. Договору, викладене Відповідачем у відзиві на позов, не відповідає ст. 614 ЦК України.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

23.04.18р. сторонами укладено Договір поставки №18044 т (далі Договір), за п.1.1. якого у відповідності з цим Договором Постачальник (Позивач) зобовязався поставити і передати у власність Замовника (Відповідача) товар, вказаний у Специфікації, що є невідємною частиною цього Договору, а Замовник зобовязався прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного Договору.

Найменування товару: бронза ливарна ОЦС 5-6-5 (п.1.2. Договору).

Кількість та асортимент товару зазначається у Специфікації №1, яка є невідємною частиною Договору (п.3.1. Договору).

Поставка товару здійснюється упродовж 5 днів з моменту узгодження поставки сторонами. Кількість та асортимент товару у кожній партії визначається в заявці Замовника (п.5.1. Договору).

Замовник сплачує за товар за цінами, вказаними у Специфікації (п.6.1. Договору).

Розрахунки за Договором провадяться у безготівковому порядку на рахунок Постачальника, вказаний в Договорі, в національній валюті України. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від Постачальника рахунку. Допускається попередня оплата очікуваної поставки товару (п.7.1. Договору).

У випадку порушення Замовником строків розрахунків за Договором Замовник сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі три відсотки від несплаченої суми (п.10.5. Договору).

Сторони домовилися, що прострочені Замовником грошові зобовязання, передбачені даним Договором, повинні виконуватися без урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних (п.13.4. Договору).

Сторонами підписано Специфікацію №1, за якою поставці підлягає бронза ливарна ОЦС 5-6-5 (в чушках), ГОСТ 614-97, 18 т, на загальну суму 4 317 840,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% - 719 640,00 грн.

24.05.18р. на виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачеві 5,007 т бронзи ливарної ОЦС 5-6-5, загальною вартістю, з ПДВ, 1 201 079,16 грн., що підтверджується видатковою накладною №365 від 24.05.18р., товарно-транспортною накладною №Р365 від 24.05.18р., підписаними уповноваженою особою Відповідача (довіреність №565 від 24.05.18р.).

За даними Позивача, не спростованими Відповідачем, Відповідач за поставлений товар не розрахувався, у звязку з цим, за Відповідачем обліковується борг на користь Позивача у розмірі 1 201 079,16 грн.

З посиланням на п. 10.5 Договору, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував пеню 16 935,22 грн. за період прострочки з 10.07.18р. по 28.11.18р. та 36 032,37 грн. штрафу.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 3 % річних - 13 919,36 грн. за період з 10.07.18р. по 28.11.18р. та індекс інфляції - 34 913,86 грн. за період з липня 2018р. по листопад 2018р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, перевіривши доводи сторін, суд приймає позицію Позивача і не погоджується з Відповідачем.

Так, поставку товару за Договором на суму 1 201 079,16 грн. Відповідач не заперечує, поставка підтверджується наведеними вище доказами. Також Відповідач підтвердив прострочку оплати поставленого товару.

Посилання Відповідача на п. 13.4 Договору, яким передбачено, що прострочені замовником грошові зобовязання повинні виконуватись без врахування індексу інфляції та 3% річних, суперечать ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою визначено, що зобовязання боржника зі сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведених положень ч. 2 ст. 625 ЦК України законодавцем передбачено можливість погодження умовами договору іншого розміру процентів.

З урахуванням того, що Договором не визначено інший розмір процентів, а зобовязання зі сплати 3% річних та інфляційних прямо передбачено ст. 625 ЦК України, суд відхиляє заперечення Відповідача стосовно необґрунтованості нарахування Позивачем індексу інфляції та 3% річних.

Перевіривши розрахунки позовних вимог, суд визнає їх правильними та такими, що відповідають обставинам справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОСОБА_1" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення 1 302 879,97 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", 49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд.7, (код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОСОБА_1", 02141, м. Київ, вул. Мишуги, буд. 2, офіс 416 (код 37017486) 1 201 079,16 грн. основного боргу, 34 913,86 грн. індексу інфляції, 13 919,36 грн. 3% річних, 16 935,22 грн. пені, 36 032,37 грн. штрафу, 19 543,20 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05.03.2019

Суддя С.Г.Юзіков