РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2019 року

справа № 927/18/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши матеріали справи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького,6, м. Київ, 01001

до Комунального підприємства "Носівські теплові мережі" Носівської міської ради, вул. Вокзальна,6, м. Носівка, Носівський район, Чернігівська область, 17100

про стягнення 15566 грн. 60 коп.

Без виклику сторін

в с т а н о в и в:

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Комунального підприємства "Носівські теплові мережі" Носівської міської ради про стягнення пені у сумі 6890 грн.16 коп., 3% річних у сумі 710 грн.61 коп. та інфляційних втрат у сумі 7965 грн. 83 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору про купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі -продажу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/18/19 без повідомлення учасників сторін.

Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 30.01.2019, у якому відповідач позовні вимоги визнає частково та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 75%. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факту порушення строків розрахунків за спожитий природний газ у січні – квітні 2014 року та у жовтні- грудні 2014 року. Несвоєчасність розрахунків пояснює неналежним виконанням зобов’язань державою в особі бюджетних установ та організацій, які не розраховуються у повному обсязі за надання послуг з теплопостачання, що надаються відповідачем. Відповідач зазначає, що Комунальне підприємство “Носівські теплові мережі” Носівської міської ради розрахувалося за поставлений газ з позивачем та сплатило у найкоротші строки заборгованість, обумовлену невиконанням своїх зобов’язань бюджетними установами. Відповідач також вказує на те, що розмір заявлених штрафних санкцій з урахуванням фінансового стану підприємства є надмірно великим та, посилаючись на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, зазначає, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, якщо він значно перевищує розмір збиткі, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

11.02.2019 від відповідача на адресу суду надійшла заява від 07.02.2019, відповідно до якої відповідач просить суд відзив на позовну заяву вважати помилково поданим, щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі.

У зв?язку із закінченням встановленого судом строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву (31.01.2019), заява від 07.02.2019 відповідача судом не розглядається.

18.02.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив №14/4-461 від 13.02.2019. У поданій відповіді на відзив позивач просить суд визнати причину пропуску строку для подання відповіді на відзив поважною, продовжити строк та прийняти до уваги відповідь на відзив під час розгляду справи.

Розглянувши клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 10.01.2019 про відкриття провадження у справі позивачу запропоновано позивачу у строк до п'яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив. Крім того, вказаною ухвалою сторін повідомлено про те, що у разі надходження до суду відзиву відповідача на позовну заяву позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач – заперечення на відповідь позивача у строк до 07.02.2019.

Позивачем відповідь на відзив направлена на адресу суду лише 13.02.2019, що підтверджується фіскальним чеком та накладною “Укрпошта від 13.02.2019, тобто після спливу встановленого судом строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов’язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Враховуючи, що матеріали справи №927/18/19 містять докази належного повідомлення позивача про розгляд справи, а також те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують наявність поважних причин пропуску процесуального строку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про поновлення процесуального строку для надання відповіді на відзив від 13.02.2019.

За таких обставин, враховуючи, що відповідь на відзив подана після закінчення строку, встановленого судом в ухвалі суду від 10.01.2019, а також те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують наявність поважних причин пропуску процесуального строку, суд дійшов висновку про відмову у задовленні клопотання позивача про продовження строку для надання відповіді на відзив.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

31.01.2014 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (продавець) та Комунальним підприємством “Носівські теплові мережі” Носівської районної ради (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39, відповідно до умов пункту 1.1 якого продавець зобов’язується передати у покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” за кодом згідно із УКТ ЗЕД 27 11 21 00 00 , а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей газ на умовах договору. (а.с. 14-17).

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємтсвами, організаціями та іншими суб?єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 35,8 тис. куб. м., у тому числі за місяцями кварталів (тис.куб.м): січень – 7,0; лютий – 7,0; березень – 6,0; І кв. – 20,0.; квітень -1,8; ІІ кв. – 1,8; жовтень – 2,3; литопад – 4,7; грудень – 7,0; ІV кв. – 14,0.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавцем не пізніше 8-го числа зобов?язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається покупцеві визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1 договору).

Згідно із п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи найого транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 3113 грн. 00 коп. без урахуванням податку на додану вартість, розподіл та постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%; - податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3462,26 грн., крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн., всього з ПДВ - 4154 грн. 71 коп.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов’яковими для Сторін за цим Договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Сторонами у справі укладені додаткові угоди №1 від 29.01.2014, №2 від 27.05.2014, №3 від 13.06.2014, №4 від 30.09.2014, №5 від 27.11.2014, №6 від 22.12.2014 (а.с. 20-25), відповідно до яких сторонами змінювався п. 5.2 «Ціна газу» договору купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1 договору продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості запереданий газ за договором.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 156095 грн. 19 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 36665 грн. 34 коп., від 28.02.2014 на суму 27716 грн. 09 коп., від 31.03.2014 на суму 10798 грн. 09 коп., від 30.04.2014 на суму 1984 грн. 86 коп., від 31.10.2014 на суму 3004 грн. 32 коп., від 30.11.2014 на суму 31374 грн. 06 коп., від 31.12.2014 на суму 44552 грн. 43 коп. (а.с. 30-36), підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками.

Відповідач у справі не спростовує те, що позивач свої зобов'язання з поставки природнього газу виконав у повному обсязі.

Відповідач здійснив оплату газу у повному обсязі, а саме остаточний розрахунок за газ, переданий у січні 2014 – квітні 2014 року, здійснений 30.09.2014, за жовтень 2014 – груень 2014 року остаточний розрахунок здійснений 15.10.2015, що також позивачем відображено у відповідному розрахунку до стягуваних сум, який доданий до позовної заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідач оплату за переданий природній газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов?язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов?язання, зокрема вимоги п. 6.1 договору, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості иесплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він зобов’язується сплатити продавцю, крій суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на п. 7.1 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов’язку з оплати поставленого газу за період з 15.02.2014 по 12.03.2014 на суму 222 грн. 13 коп, з 15.03.2014 по 28.04.2014 на суму 192 грн. 80 коп., з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 817 грн. 43 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 167 грн. 05 коп., з 16.12.2014 по 06.01.2015 на суму 115 грн. 07 коп., з 15.01.2015 по 15.10.2015 на суму 5375 грн. 68 коп., що загалом складає 6890 грн. 16 коп., що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком. (а.с. 26-28).

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період просточення платежу з 15.02.2014 по 12.03.2014 на суму 56 грн. 19 коп., з 15.03.2014 по 28.04.2014 на суму 43 грн. 01 коп., з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 116 грн. 02 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 22 грн. 52 коп., з 16.12.2014 по 06.01.2015 на суму 12 грн. 33 коп., з 15.01.2015 по 15.10.2015 1 на суму 460 грн. 54 коп., що загалом складає 710 грн. 61 коп., а також інфляційні нарахування за період з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 449 грн. 17 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 43 грн. 97 коп., з 15.01.2015 по 31.10.2015 на суму 7422 грн. 69 коп., що загалом складає 7965 грн. 83 коп., що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком. (а.с. 26-28).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнає частково та вказує на те, що розмір заявлених штрафних санкцій з урахуванням фінансового стану підприємства є надмірно великим та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 75%.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Спір між сторонами даної справи виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати одержаного за договором купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014 природнього газу.

Договір купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт поставки обумовленого договором природнього газу за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 36665 грн. 34 коп., від 28.02.2014 на суму 27716 грн. 09 коп., від 31.03.2014 на суму 10798 грн. 09 коп., від 30.04.2014 на суму 1984 грн. 86 коп., від 31.10.2014 на суму 3004 грн. 32 коп., від 30.11.2014 на суму 31374 грн. 06 коп., від 31.12.2014 на суму 44552 грн. 43 коп. (а.с. 30-36).

Вказані обставини сторонами у справі не спростовано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Судом встановлено, що відповідачем оплата за спожитий газ здійснювалась з порушенням строків, визначених п. 6.1 договору, що підтверджено відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором на підставі пункту 7.1 позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов’язку з оплати поставленого газу за період з 15.02.2014 по 12.03.2014 на суму 222 грн. 13 коп, з 15.03.2014 по 28.04.2014 на суму 192 грн. 80 коп., з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 817 грн. 43 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 167 грн. 05 коп., з 16.12.2014 по 06.01.2015 на суму 115 грн. 07 коп., з 15.01.2015 по 15.10.2015 на суму 5375 грн. 68 коп., що загалом складає 6890 грн. 16 коп.

Згідно із ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період просточення платежу з 15.02.2014 по 12.03.2014 на суму 56 грн. 19 коп., з 15.03.2014 по 28.04.2014 на суму 43 грн. 01 коп., з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 116 грн. 02 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 22 грн. 52 коп., з 16.12.2014 по 06.01.2015 на суму 12 грн. 33 коп., з 15.01.2015 по 15.10.2015 1 на суму 460 грн. 54 коп., що загалом складає 710 грн. 61 коп., а також інфляційні нарахування за період з 15.04.2014 по 30.09.2014 на суму 449 грн. 17 коп., з 15.05.2014 по 30.09.2014 на суму 43 грн. 97 коп., з 15.01.2015 по 31.10.2015 на суму 7422 грн. 69 коп., що загалом складає 7965 грн. 83 коп.

Верховною Радою України 03.11.2016 прийнято Закон України №1730-УIII “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії ”, який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії” від 03.11.2016 № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016, окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що частина 3 статті 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності Законом.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17.

Судом встановлено, що для здійснення діяльності підприємства, відповідачем 20.08.2010 отримано ліцензію №378347 на виробництво теплової енергії, ліцензію №378346 на постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлених джерел енергії) та ліцензію №378345 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, на яку поширюється дія Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016.

З матеріалів справи вбачається, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних позивачем нараховані на заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб?єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних, погашена відповідачем 15.10.2015, тобто до набрання чинності Законом України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії” від 03.11.2016 № 1730-VIII (30.11.2016).

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені у сумі 6890 грн.16 коп., 3% річних у сумі 710 грн.61 коп. та інфляційних втрат у сумі 7965 грн. 83 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014 та додаткових угод до нього лише у 2018 році, а з 30.11.2016 вступив в дію Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016 і відповідачем була у повному обсязі сплачена заборгованість за поставлений природний газ на дату набрання чинності вказаного Закону, суд доходить висновку про те, що у позивача були відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача пені у сумі 6 890 грн.16 коп., 3% річних у сумі 710 грн.61 коп. та інфляційних втрат у сумі 7965 грн. 83 коп. за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №2749/14-КП-39 від 31.01.2014 та додаткових угод до нього, оскільки, виходячи зі змісту ч.3 ст. 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30.11.2016, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30.11.2016.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судовий збір покладається судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 27.02.2019.

Суддя                                          М.О. Демидова