ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3714/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна", с. Башилівка
про стягнення коштів в розмірі 20534,25 грн
за участю представників сторін:

позивача - Полухін А.В., дов. № 4201/01-22/12-16 від 29.10.2018;

відповідача - Гордєєв В.І., дов. від 15.11.2016.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна", с. Башилівка, про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 20534,25 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу № 922/3714/18 до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.01.2019 об 11:15 год.

08.02.2019 представником відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 3500), в якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, з посиланням на ст. 75 ГПК України, зазначає, що судовим рішенням по справі № 820/3173/17 між тими сторонами про зупинення діяльності по забору води з свердловині та двох шахтних колодязів до отримання дозволу на користування надрами в задоволені позову відмовлено та судом адміністративної інстанції встановлено, що відповідач використовує тільки два шахтних колодязя на території с. Червоне та с. Башилівка Близнюківського району. Артезіанська свердловина, про яку вказує позивач на підприємстві відповідача не обліковується та водозабір ним з вказаної свердловини не здійснюється. Використання двох шахтних колодязів здійснюється на підставі Дозволу від 23.08.2013 № 05.01- 10-14 ( на час перевірки) строком дії до 3.12.2017 та отриманого 04.09. 2017 Дозволу на спеціальне водокористування № 33/ХР/49д-17 строком дії до 04.09.2022. Фактів самовільного водокористування судом не встановлено. Відповідач зауважує, що ПСП "Україна" - є правонаступником КСП «Радянська Україна». КСП « Радянська України» отримало у колективну власність землі сільськогосподарського призначення у розмірі 4279,9 га для сільськогосподарського виробництва (сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя - рілля, сіножаття, пасовища, господарській двір і т.п.). При цьому розпаювання було зроблено тільки відносно землі (рілля) та майнових паїв на майно КСП « Радянська України». Право власності на об'єкти нерухомості, на які подається вода, відповідно до дозволів на спец. водокористування (виробничий будинок свиноферми за адресою с. Червоне Близнюківського району та будівля гаражу за адресою с. Башилівка Близнюківського району ) оформлено за ПСП «Україна». Землі, зайняти господарськими дворами були передані у колективну власність КСП «Радянська України», що підтверджується Державним актом на право колективної власності від 21 січня 1996 року № Серія ХР-03-00-000218. При цьому розпаювання цих земель не здійснювалось. А тому, з урахуванням переходу права власності на шахтні колодязі та правонаступництва відповідно до статуту ПСП « Україна» в редакції від 2008 року належним користувачем земель під господарськими дворами до 31.12.2018 був відповідач. Відповідач зазначає, що реалізація права видобувати підземні води без дозволу можлива лише при сукупності усіх умов, передбачених статтею 23 Кодексу України Про надра. Так, на думку відповідача, відповідач ліміти водокористування, встановлені державою, не перевищує, є належним землекористувачем, сільськогосподарським товаровиробником та правонаступником КСП «Радянська Україна». Таким чином, за твердженням відповідача, позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 20534,25 грн. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме: здійснення забору води з двох шахтних колодязів без спеціальних дозволів на водокористування, не підлягають задоволенню. Крім цього, відповідач наголошує, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності на відшкодування шкоди за 2014 та 2015 рік, так як звернувся з позовом в січні 2019 року. А тому вважає, що вимога про стягнення суми у розмірі 11200,50 грн. не може бути задоволена, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, у зв'язку з чим, відповідачем подано відповідну заяву.

15.02.2019 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 4147), в якому позивач, зокрема, звернув увагу на те, що актом перевірки зафіксовано, що водопостачання підприємство відповідача здійснює зі свердловини, що знаходиться на території с. Червоне Башилівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та з 2-х шахтних колодязів, що розміщені на території с. Башилівка Близнюківського району Харківської області. Натомість, до матеріалів справи відповідачем не надано доказів того, що ПСП «Україна» є землевласником та землекористувачем земельної ділянки під артезіанською свердловиною та 2-х шахтних колодязів, та як наслідок відповідач був зобов'язаний отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води). А, посилання відповідача на дозвіл на спеціальне використання від 23.08.2013 № 05.01-10-14 та на дозвіл на спеціальне водокористування № 33/ХР/49д-17 від 04.09.2017 строком до 04.09.2022 є безпідставним, оскільки шкода Інспекцією розраховувалась за самовільне користування надрами (підземні води), а не за відсутність дозволу на спеціальне водокористування.

Протокольними ухвалами від 28.01.2019, 11.02.2019, 20.02.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 04.03.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.03.2019 проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.03.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

В період з 03.07.2017 по 14.07.2017 Державною екологічною інспекцією у Харківській області (надалі - Інспекція, позивач) на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Інспекції від 26.06.2017 № 298/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна" (надалі - ПСП "УКРАЇНА", відповідач), яке здійснює діяльність по вирощуванню зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур на території Харківської області Близнюківського району, с. Башилівка.

За результатами даної перевірки, Інспекцією складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 298/01-04/02-09 від 14.07.2017, який направлено на адресу відповідача супровідним листом з повідомленням від 14.07.2017 за № 2840/01-25/02-09, яке отримано відповідачем.

Актом перевірки зафіксовано, що водопостачання підприємство відповідача здійснює зі свердловини, що знаходиться на території с. Червоне Башилівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та з 2-х шахтних колодязів, що розміщені на території с. Башилівка Близнюківського району Харківської області.

Також, вказаним актом зафіксовано, що ПСП "України" не є землевласником та землекористувачем земельної ділянки під шахтними колодязями та свердловиною.

Враховуючи виявлені факти використання підземних вод із перелічених водних об'єктів на земельних ділянках, які не перебувають у ПСП "Україна" ані у власності ані у користуванні, Інспекцією зроблено висновок про використання відповідачем надр (підземні води) за відсутністю дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст.ст. 16,19,21 Кодексу України про надра.

З метою усунення порушень, виявлених під час здійснення планової перевірки, Інспекцією винесено припис від 18 липня 2017 року за № 02-25/110, пунктом 17 якого зобов'язано керівника ПСП "УКРАЇНА" отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

Припис від 18 липня 2017 року за № 02-25/110, отримано ПСП "Україна" 25.07.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 231.

Відповідно до листа Харківського регіонального управління водних ресурсів від 13.02.2018 за № 16/68, ПСП "Україна" забрано води згідно звітів 2-ТП(водгосп)

- за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 - 0,4 тис. м3;

- за 2015 рік -2,6 тис. м3; за 2016 рік - 1,6 тис. м3;

- за період з 01.01.2018 по 30.06.2017 - 0,9 тис. м3.

В зв'язку з виявленими порушеннями, Інспекцією з урахуванням норм передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишні природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015 (надалі - Методика), розраховано шкоду заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 20534,25 грн., яку було направлено на адресу ПСП "Україна" разом із претензією № 23 від 27.02.2018 щодо добровільного відшкодування шкоди.

Після отримання вказаної претензії із розрахунком розміру шкоди, вимоги даної претензії не були добровільно виконані відповідачем, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 60 Конституції України унормовано, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Частинами 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 ГК України, правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі, вод, лісів, надр, атмосферного повітря, тваринного світу) встановлюється законами.

Частина 1 статті 149 ГК України також передбачає, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно із ст. 151 ГК України суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Із даними нормами узгоджуються і норми п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 ВК України, якими передбачено здійснення спеціального водокористування на підставі дозволу.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу.

Згідно ст.1 ВК України, водокористування - це використання води (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ВК України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 ВК України, водокористувачі зобов'язані: дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Відповідно до ст. 21 даного Кодексу, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно ч.2 ст. 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобов'язані: використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано.

В пункті 4.5.2. роз'яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» (із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 31 травня 2002 року № 04-5/609 рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року № 04-5/1429, від 25 березня 2009 року № 04-06/44) вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Як встановлено судом, в період з 03.07.2017 по 14.07.2017 Державною екологічною інспекцією у Харківській області, на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Інспекції від 26.06.2017 № 298/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна" (надалі - ПСП "УКРАЇНА", відповідач), яке здійснює діяльність по вирощуванню зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур на території Харківської області Близнюківського району, с. Башилівка.

Актом перевірки зафіксовано, що водопостачання підприємство відповідача здійснює зі свердловини, що знаходиться на території с. Червоне Башилівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та з 2-х шахтних колодязів, що розміщені на території с. Башилівка Близнюківського району Харківської області.

Також, вказаним актом зафіксовано, що ПСП "України" не є землевласником та землекористувачем земельної ділянки під шахтними колодязями та свердловиною.

Враховуючи виявлені факти використання підземних вод із перелічених водних об'єктів на земельних ділянках, які не перебувають у ПСП "Україна" ані у власності ані у користуванні, Інспекцією зроблено висновок про використання відповідачем надр (підземні води) за відсутністю дозволу на користування надрами (підземні води), що є порушенням ст.ст. 16,19,21 Кодексу України про надра.

З метою усунення порушень, виявлених під час здійснення планової перевірки, Інспекцією винесено припис від 18 липня 2017 року за № 02-25/110, пунктом 17 якого зобов'язано керівника ПСП "Україна" отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

В зв'язку з виявленими порушеннями, Інспекцією, з урахуванням норм передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишні природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015, розраховано шкоду заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 20534,25 грн., яку було направлено на адресу ПСП "Україна" разом із претензією № 23 від 27.02.2018 щодо добровільного відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра, порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у самовільному користуванні надрами.

Статтею 67 вказаного кодексу встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Стаття 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплює, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ст. 69 даного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правил« повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збори забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природа ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, у вигляді самовільного водокористування надр (підземні води), за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди та вини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 20534,25 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Суд зауважує, що станом на час розгляду даної справи, відповідач не скористався своїм правом на звернення до суду з метою визнання дій Інспекції щодо проведення перевірки, нарахування шкоди або складання акту такими, що вчиненні з порушенням вимог діючого законодавства.

Водночас, в обгрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач зазначає, що ПСП «Україна» є правонаступником КСП «Радянська Україна» та згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР -03-00-000 218 від 21 січня 1996 року є належним користувачем земельної ділянки під артезіанською свердловиною, та як наслідок відсутня шкода заподіяна державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води).

Суд, надавши правову оцінку вказаному твердженню, зазначає наступне.

Припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи, зважаючи на положення пункту "в" частини 1 статті 141 ЗК України, допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво (постанова Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі № 21-3а11).

Об'єктами і суб'єктами права колективної власності на землю згідно зі статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та статтею 5 Земельного кодексу УРСР (у редакції, що діяла на час видачі державного акта на землю КСП «Радянська Україна») зокрема є земля, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарських товариств. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Статтею 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено порядок та наслідки ліквідації і реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), ця норма регулює, зокрема, питання переходу прав та обов'язків колишнього підприємства.

Як зазначає позивач, Інспекцією встановлено, що згідно Державного акту на право колективної власності на землю Серії ХР-03-00-000218, виданого 21 січня 1996 року Радою народних депутатів Близнюківського району Харківської області у КСП «Радянська Україна» перебувала земельна ділянка площею 4279,9 га до її розпаювання між членами вказаного підприємства. Проте, після розпаювання частину земельних ділянок передано у власність громадянам, а частину земель зараховано до земель державної власності.

Актом перевірки зафіксовано, що водопостачання підприємство відповідача здійснює зі свердловини, що знаходиться на території с. Червоне Башилівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та з 2-х шахтних колодязів, що розміщені на території с. Башилівка Близнюківського району Харківської області.

Суд зауважує, що до матеріалів справи відповідачем не надано доказів того, що ПСП «Україна» є землевласником та землекористувачем земельної ділянки під артезіанською свердловиною та 2-х шахтних колодязів, або повним правонаступником КСП "Радянська Україна" та, як наслідок, відповідач був зобов'язаний отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

Суд вважає посилання відповідача на дозвіл на спеціальне використання від 23.08.2013 року № 05.01-10-14 та на дозвіл на спеціальне водокористування № 33/ХР/49д-17 від 04.09.2017 строком до 04.09.2022 безпідставними, оскільки шкода Інспекцією розраховувалась за самовільне користування надрами (підземні води), а не за відсутність дозволу на спеціальне водокористування.

Суд зауважує, що посилання відповідача на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 по справі № 820/3173/17 є недоречним, оскільки предметом розгляду адміністративного спору були інші обставини щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду відповідачем.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності в частині нарахованої до стягнення шкоди в період з липня 2014 року по 31.12.2015, суд враховує таке.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За загальним правилом, сформульованим, у тому числі у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Водночас, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об'єктивний, так і суб'єктивний моменти: об'єктивний - сам фактор порушення права, суб'єктивний - момент, коли особа довідалася чи могла довідатися про це порушення або особу, яка порушила право.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, предметом даного спору є стягнення шкоди заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства шляхом самовільного користування відповідачем надрами (підземні води) у період з 01.07.2014 по 30.06.2017 на підставі претензії Державної екологічної інспекції у Харківській області №23 від 27.02.2018, пред'явленої на підставі акту перевірки № 298/01-04/02-09 від 14.07.2017.

Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права у липня 2017 року (момент підписання акту перевірки №298/01-04/02-09), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було порушено строки позовної давності.

Крім того, відповідно до п.1.9 Роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами, внесеними згідно з Роз'ясненням Вищого господарського суду № 04-5/609 від 31.05.2002, Рекомендаціями Вищого господарського суду № 04-5/1429 від 18.11.2003 № 04-06/44 від 25.03.2009), перебіг строку позовної давності у спорах, пов'язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.06.2018 по справі № 910/10452/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених Державною екологічною інспекцією у Харківській області позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна" (64870, Харківська область, Близнюківський район, с. Башилівка, ) на користь держави на р/р 0064, УК у Близнюківському районі Харківської області (с. Башилівка), , МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", в установі банку - Казначейство України (ЕАП), шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 20534,25 грн.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна" (64870, Харківська область, Близнюківський район, с. Башилівка, ) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх, р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172) судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 ГПК України.

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх, р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172);

Відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство "Україна" (64870, Харківська область, Близнюківський район, с. Башилівка, )

Повне рішення складено 11.03.2019

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3714/18