ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4034/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі

головуючого судді Антоніка С.Г. ( доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 року, суддя Бєлік В.Г., повний текст рішення складено 21.12.2018 року, у справі № 904/4034/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 126 710,01 грн. за договором орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" заборгованість у розмірі 126 710,01 грн. за договором орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням з боку відповідача умов договору № 28/04-2016 від 28.04.2016 року орендного користування рухомим складом - залізничними напіввагонами моделі 12-783. типу 5600.

Рішенням господарського суду від 11.12.2018 року у справі № 904/4034/18 позов задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс" 109 814,02 грн. основного боргу, 14 331,66 грн. пені, 1 400,19 грн. 3% річних та 1 900,66 грн. витрат зі сплати судового збору.

В обгрунутвання прийнятого рішення суд, посилаючись на норми діючого законодавства України, зазначив що відповідач умови договору не виконав, у зв'язку з чим, у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 109814,02 грн. Суд не прийняв заперечення відповідача, який посилався на те, що на виконання Указу Президента України з 15.03.2017 року до відміни (на теперішній час не відмінено), за письмовими розпорядженнями ПАТ "Укрзалізниця" №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 року введено тимчасову заборону на перевезення всіх вантажів залізничним транспортом (в тому числі, порожніх вагонів, так як порожні вагони вважають вантажем на свої осях) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Договір укладено 28.04.2016 року, тобто, в період проведення антитерористичної операції на території окремих районів Донецької і Луганської областей. Направляючи вагони в зону проведення АТО, відповідач мав усвідомлювати ризики не лише втрати або пошкодження орендованих вагонів, а і ризик прийняття нових нормативних актів, що регулюють або забороняють певні види господарської діяльності в зоні проведення антитерористичної операції. Несення ризиків пов'язаних з використанням орендованих вагонів в зоні проведення антитерористичної операції покладено на орендаря і договором, а саме п. 6.3.10.

Не погодившись з рішенням господарського суду товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В обгрунтування апеляційних вимог, скаржник зазначає, що:

- суд помилково не застосував положення ч.6 ст.762 ЦК України, встановивши факт неможливості користування вагоном;

- вважає, що він, як наймач, повинен бути звільненим від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використаним ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки на виконання Указу Президента України з 15.03.2017 року до відміни (на теперішній час не відмінено), за письмовими розпорядженнями ПАТ "Укрзалізниця" №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 року введено тимчасову заборону на перевезення всіх вантажів залізничним транспортом (в тому числі, порожніх вагонів, так як порожні вагони вважають вантажем на свої осях) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, що унеможливлює виконання ним своїх обовязків за договором;

-відповідач не міг передбачити прийняття нормативно-правових актів, які повністю блокують рух залізничного транспорту, при тому що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористочної операції» прямо не забороняють ведення господарської діяльності в зоні АТО;

-умови п.6.3.10 договору до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в спірній ситуації інші обставини, ніж ті, які передбачені в зазначеному пункті договору;

-через неповне дослідження обставин справи, суд першої інстанції помилково надав перевагу п.6.3.10 договору порівняно із ч.6 ст.762 ЦК України, у звязку з чим прийняв помилкове рішення.

Просить апеляційний суд рішення суду скасувати. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс" просить апеляційний суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін. Вважає, що відповідно до п.6.3.10. договору Орендар: відповідає за збереження рухомого складу в повному обсязі, не має права посилатись на форс-мажорні обставини, що випливають або повязані із зазначеним в цьому пункті подіями, не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан обєкту оренди. Стверджує, що відповідач, укладаючи договір оренди, розумів увесь спектр ризиків, що несе в собі переміщення рухомого складу (вагонів) на території, що вже тривалий час непідконтрольні державним органам України.

Ухвалою судової колегії Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Антоніка С.Г. ( доповідач), суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В. від 14.01.2019 року відкрите апеляційне провадження у справі №904/4034/18. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

21.01.2019 року від представника ТОВ "Металургтранс" надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою судової колегії Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Антоніка С.Г. ( доповідач), суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В. від 21.01.2019 року ухвалено розгляд справи провести в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Сервіс»" (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (орендар) був укладений договір орендного користування № 28/04-2016 від 28.04.2016 року (далі - договір) (а.с.15-22).

Відповідно до п.1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на умовах оренди рухомий склад - залізничні напіввагони моделі 12-783. типу 5600. (надалі РС).

Згідно п. 1.2. договору модель, реєстраційні номери, дата наступного планового ремонту одиниць РС і їх кількість визначаються в Актах прийому-передачі, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору орендна плата за користування одиницею рухомого складу за добу становить 237,50 грн., крім того ПДВ 20% - 47,50 грн., всього з ПДВ - 285,00 грн.

Відповідно до п. 4.2.договору, орендна плата за останній місяць орендного користування сплачується Орендарем у формі 100% попередньої оплати, на підставі рахунку орендодавця у строк не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Наступні платежі орендної плати здійснюються Орендарем шляхом попередньої оплати з розрахунку за кожні 10 календарних днів (декаду) оренди вагонів а підставі попередньо погодженої сторонами суми орендної плати за плановий місяць в розмірі 1/3 від запланованої суми. Розмір платежу за третю декаду може бути відкоригований у відповідності з фактичною кількістю вагонів, що знаходяться в ремонті. Платежі здійснюються за кожну декаду відповідно 10-го, 20- го, 30-го числа звітного місяця.

Згідно п.п. 6.1., 6.1.1. договору орендодавець зобов'язується своєчасно передати орендарю РС технічно справний та комерційно придатний, промитий, пропарений, очищений від залишків вантажу, що відповідає умовам даного договору.

Відповідно до п.6.3.10. у випадку обрання шляху слідування РС:

-по/через територію, на якій проводяться антитерористичні операції, будь-які інші бойові дії;

-по/через тимчасово окуповану територію України територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя;

-по/через тимчасово окуповані території України, які визнані такими чинним законодавством України, орендар відповідає за збереження РС в повному обсязі та не має права посилатись на форс-мажорні обставини, що випливають або повязані із зазначеними в цьому пункті подіями. У разі направлення РС на території, визначені цим пунктом, Орендар не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан обєкта Оренди.

Відповідно до п.8.3. договору за несвоєчасне перерахування коштів (повністю або частково), орендар, в безумовному порядку сплачує орендодавцю пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Сплата пені не звільняє орендаря від зобов'язання сплачувати орендну плату в повному розмірі.

01.08.2016 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 28/04-2016 від 28.04.2016 року, у відповідності до якої сторони дійшли згоди викласти п. 4.1. Договору в наступній редакції: "З 01 серпня 2016 року (включно) орендна плата за користування одиницею рухомого складу за добу становить 258,35 грн., крім того ПДВ 20 % 51,67 грн., всього з ПДВ - 310,02 грн." (а.с.23).

24.10.2016 року між Сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 28/04-2016 від 28.04.2016, у відповідності до якої сторони дійшли згоди викласти 4.1. Договору в наступній редакції: "З 01 листопада 2016 року орендна плата за користування одиницею рухомого складу за добу становить 316,65 грн., крім того ПДВ 20 % - 63,33 грн., всього з ПДВ - 379,98 грн." (а.с.24).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в оренду залізничні вантажні вагони на підставі акту прийому-передачі № 1 від 04.05.2016 року (а.с.25).

22.02.2017 року відповідачем повернуто позивачу вагон № 2353 згідно акту прийому-передачі № 2; згідно акту прийому-передачі № 3 від 20.03.2017 року повернуто вагон № 2350; згідно акту прийому-передачі № 4 від 27.03.2017 року повернуто вагон № 2351; згідно акту прийому-передачі № 5 від 02.04.2017 повернуто вагон № 2352 (а.с.26-29).

Станом на час розгляду справи, відповідачем не повернуто із оренди один вагон - заводський № 2349.

Вищезазначене стало підставою для звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача 109814,02грн.орендної плати за користування вагоном.

Оскільки відповідачем умови договору щодо повернення вагону виконані несвоєчасно, позивач також просив стягнути 15495,80 грн. - пені, 1 400,19 грн. - 3% річних

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.283, ч.ч.1, 2 ст.286 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об'єкта оренди.

Частиною 6 статті 762 ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п., п.1, 7 ст.193 ГК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідачем не надано доказів повернення спірного спірного вагону або сплати орендної плати за орендоване майно, тому висновок господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 109814,02грн. заборгованості з орендної плати є законним та обгрунтованим.

Позивачем було надано розрахунок пені за період з 01.11.2017р. по 26.08.2018р. в сумі 15495,80грн.

При нарахуванні пені позивачем було невірно визначено період нарахування, у звязку з чим розмір пені було перераховано господарським судом, внаслідок чого правомірно задоволено позовні вимоги в цій частині частково, в сумі 14331,66грн.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних відповідає дійсній сумі заборгованості та періоду заборгованості (з 01.11.2017р. по 26.08.2018р.), а тому господарським судом правильно задоволено позовні вимоги в цій частині та стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1400,00грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не міг передбачити прийняття нормативно-правових актів, які повністю блокують рух залізничного транспорту, при тому що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористочної операції» прямо не забороняють ведення господарської діяльності в зоні АТО, не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч.2 ст.199 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як було зазначено вище, відповідно до п.6.3.10. у випадку обрання шляху слідування РС:

-по/через територію, на якій проводяться антитерористичні операції, будь-які інші бойові дії;

-по/через тимчасово окуповану територію України територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя;

-по/через тимчасово окуповані території України, які визнані такими чинним законодавством України, орендар відповідає за збереження РС в повному обсязі та не має права посилатись на форс-мажорні обставини, що випливають або повязані із зазначеними в цьому пункті подіями. У разі направлення РС на території, визначені цим пунктом, Орендар не має права вимагати зменшення орендної плати, якщо через такі обставини змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан обєкта Оренди.

Тобто відповідач, укладаючи з позивачем договір оренди, усвідомлював та був обізнаний про ризики використання рухомого складу на тимчасово окупованих територіях України, а тому несе відповідальність за наслідки такого використання.

Вказане також спростовує доводи апеляційної скарги про те, що умови п.6.3.10 договору до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в спірній ситуації інші обставини, ніж ті, які передбачені в зазначеному пункті договору.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, скаржник не надав.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Дніпропетровської області 11.12.2018р. у справі №904/4034/18 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 року у справі № 904/4034/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28.02.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін