ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2187/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тодорові А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Крижов С.В. адвокат (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Літвінов Є.В. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_4 про стягнення 4607711,09грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" від 21.05.2015р. 4607711,09грн. у тому числі 3185000,00грн. основного боргу, 1139202,46грн. інфляційних, 283508,63грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на неналежне виконання ОСОБА_4 умов укладеного договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" від 21.05.2015р. щодо сплати переданої ОСОБА_4 вартості частки в статутному капіталі ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" у розмірі 49,00% у сумі 3185000,00грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.11.2018р. відкрито провадження у справі №916/2187/18, ухвалено справу №916/2187/18 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2018р. о 10:40.

22.11.2018р. за вх.суду№24121/18 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує.

В підготовчому засіданні від 22.11.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 10.12.2018р. о 10:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 10.12.2018р. о 10:00.

07.12.2018р. за вх.суду№25345/18 позивач звернувся до суду з заявою про долучення до матеріалів справи доказів зарахування зустрічних позовних вимог та доказів направлення вказаної заяви на адресу відповідача.

07.12.2018р. за вх.суду№25390/18 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

В підготовчому засіданні від 10.12.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 27.12.2018р. о 12:10, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 27.12.2018р. о 12:10.

26.12.2018р. за вх.суду№26495/18 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні від 27.12.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 17.01.2019р. о 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 17.01.2019р. о 12:20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

16.01.2019р. за вх.суду№848/19 позивач надав до суду додаткові пояснення.

В підготовчому засіданні від 17.01.2019р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2019р. закрито підготовче провадження та справу №916/2187/18 призначено до розгляду по суті на 01.02.2019р. о 14:30.

18.01.2019р. за вх.суду№1058/19 відповідач звернувся до суду з клопотанням про залучення документів до матеріалів справи.

18.01.2019р. за вх.суду№2-252/19 відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

29.01.2019р. за вх.суду№1844/19 позивач надав до суду додаткові пояснення.

В судовому засіданні від 01.02.2019р. було оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 01.02.2019р. оголошено перерву по 27.02.2019р. о 11:00.

В судовому засіданні від 27.02.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/2187/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

21.05.2015р. між громадянином України ОСОБА_3 (позивач, Продавець) та громадянином України ОСОБА_4 (відповідач, Покупець) було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» (далі договір купівлі-продажу) відповідно до якого Продавець передає у власність Покупця належну йому частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» (далі Товариство) загальним розміром 49%, а Покупець приймає частку та зобов'язується оплатити її вартість в порядку та на умовах договору (п.1.1. договору).

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за №724.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. договору купівля-продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» за договором здійснюється за 3185000,00грн. Оплата суми, передбаченої п.2.1. договору Покупцем протягом 10 банківських днів, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів зі свого поточного рахунку (п/р 8001 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702) на поточний рахунок Продавця (п/р 292429041 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702).

08.06.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 21.05.2015 року за реєстровим №724» (далі договір про внесення змін) відповідно до якого сторони вирішили внести зміни до договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ», а саме підпункт 2.2. пункту 2 договору купівлі-продажу викласти в новій редакції: « 2.2. Оплата суми, передбаченої п.2.1 цього договору, здійснюється Покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.».

Як вказує позивач, договір купівлі-продажу був виконаний з боку позивача у повному обсязі, частка у розмірі 49% була передана відповідачу, до статуту Товариства були внесені відповідні зміни. Відповідач набув усіх прав учасника Товариства, що підтверджується Протоколом №14 загальних зборів учасників Товариства від 21.05.2015р. яким позивачем і відповідачем, як учасниками Товариства, було внесено зміни до Статуту товариства, а саме введено до складу учасників відповідача із відповідною часткою 49% (3185000,00грн.) та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.06.2018р. № станом на 25.05.2015р. з інформацією про склад учасників станом на 25.05.2015р. відповідач є учасником із часткою 3185000,00грн. (49%).

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору Відповідач зобов'язаний був оплатити позивачу ціну продажу (3185000,00грн.) у строк 30 банківських днів з моменту укладення договору, тобто з 21.05.2015 року до 02.07.2015 року (30 днів без урахування вихідних (субота-неділя)), але відповідач свого зобов'язання не виконав, ціну продажу позивачу не оплатив до моменту складання та подання позову - 19.06.2018р. Від відповідача не надходило позивачу оплати за договором ані у безготівковій формі (що підтверджено довідкою банку та випискою з рахунку позивача у банку ПАТ «Банк Національний кредит» від 01.06.2018р.), ані готівкою. Таким чином, відповідач має прострочений борг перед позивачем у сумі 3185000,00грн. із строком прострочення з 02.07.2015р. до 19.06.2018р.

Позивач, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати частки у сумі 3185000,00грн., нарахував останньому 1139202,46грн. індексу інфляції та 283508,63грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 3185000,00грн. основного боргу, 1139202,46грн. інфляційних, 283508,63грн. 3% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач та відповідач в подальшому погодили, що виконання зобов'язань Покупця за договором купівлі-продажу здійснюватиметься шляхом зарахування ОСОБА_4 на користь Товариства грошових коштів від імені ОСОБА_3 Так, на загальних зборах учасників Товариства, які відбулись 25.05.2015р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішили збільшити статутний капітал Товариства з 32000000,00грн. до 39000000,00грн. шляхом внесення учасниками додаткових внесків грошових коштів, а саме ОСОБА_3 довнести 16575000,00грн., ОСОБА_4 довнести 15925000,00грн. ОСОБА_4 свої зобов'язання виконав та перерахував на рахунок Товариства грошові кошті у сумі 15925000,00грн, а також 13395300,00грн від імені ОСОБА_3 Загалом на рахунок Товариства відповідачем у період з 27.05.2015 по 12.06.2015р. перераховано грошові кошти у сумі 29320300,00грн.

Як вказує відповідач, виконавши своє зобов'язання належним чином у встановлений договором купівлі-продажу строк, відповідач не є боржником, який прострочив виконання зобов'язання у розумінні ст. 612 Цивільного кодексу України, а тому вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, встановленні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив відповідача, позивач зазначає, що відповідачем не не навів жодних заперечень по суті позову щодо обставин, вказаних у позові, відповідач не заперечує проти факту виникнення та існування майнових відносин і боргу за договором від 21.05.2015р., факту укладення, існування і правомірності вказаного договору, з урахуванням змін до нього; факту відсутності грошового розрахунку за договором з урахуванням змін до нього. Одночасно, відповідач у вказаному відзиві визнав факт укладення договору, факт виникнення правових наслідків у вигляді обов'язку оплатити ціну корпоративних прав за цим договором. Таким чином, вказані вище обставини є визнаними відповідачем, він не навів заперечень проти них, а тому вони не підлягають подальшому доказуванню. Разом з цим, єдиною правовою позицією по суті від відповідача є те, що вказаний борг ніби було вже ним погашено шляхом зарахування. Дату погашення боргу відповідач не вказав, форму і дату погодження погашення боргу шляхом зарахування відповідач не вказав.

Позивач стверджує, що позивач і відповідач, як сторони договору, не погоджували жодних взаємних врахувань за договором, борг відповідача що виник за договором, не був погашений і продовжує існувати. Твердження відповідача про існування зустрічного зобов'язання позивача перед відповідачем у сумі 13395300,00грн. у зв'язку виконанням доручення та внесенням коштів до статутного капіталу не відповідає дійсності, оскільки відповідну суму коштів 13395300,00грн. - витрачених відповідачем у 2015 році, як повіреним. Відповідач отримав від позивача готівково 09.06.2017р., що підтверджується особистою заявою відповідача.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечує проти заяви позивача проти зарахування зустрічних грошових вимог якою позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 705000,00грн. у зв'язку з чим борг відповідача складає 3902711,09грн. та зазначає, що ОСОБА_3 у зазначеній заяві посилається на наявність в нього боргу перед ОСОБА_4 за договором позики від 09.06.2017р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за №3666.

Відповідач вказує, що 18.12.2018р. ОСОБА_4 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання недійсним одностороннього зарахування зустрічних грошових вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором позики та договором купівлі-продажу. Відповідно до п. 2 договору позики, ОСОБА_3 зобов'язується повернути суму коштів, зазначену у п. 1 цього договору позики, частками у такі строки та у таких сумах: суму у гривнях, яка за курсом продажу доларів США, встановленого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день сплати, буде еквівалентною 25000 доларів США у строк до 10.12.2018р.; суму у гривнях, яка за курсом продажу доларів США, встановленого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день сплати, буде еквівалентною 41000 доларів США у строк до 10.12.2019р.; суму у гривнях, яка за курсом продажу доларів США, встановленого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день сплати, буде еквівалентною 42000 доларів США у строк до 10.12.2020р.; суму у гривнях, яка за курсом продажу доларів США, встановленого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день сплати, буде еквівалентною 42000 доларів США у строк до 10.12.2021р., а всього за п. п. 2.1. - 2.4. договору позики - суму у гривнях, еквівалентну 150000,00 доларів США за курсом продажу доларів США, встановленого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», встановленого на день здійснення відповідного платежу. Отже, між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини стосовно надання ОСОБА_3 грошових коштів (позики) на умовах зворотності, відплатності та строковості.

Крім того в своїх заперечення на відповідь на відзив, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності та зазначає, що ОСОБА_3 визнано факт порушення свого права на отримання коштів за Договором купівлі-продажу саме починаючи з 02.07.2015р. Позовна заява ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу з ОСОБА_4 датована 19.06.2018, проте подана вона до Господарського суду Одеської області 09.10.2018 (що підтверджується відбитком реєстраційного штампу Господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх.№2368/18), тобто після спливу позовної давності. Заява про зарахування зустрічних однорідних вимогнаправлена ОСОБА_3 06.12.2018р. також після спливу позовної давності, шо суперечить п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України. Крім того не може бути об'єднано в одне провадження спори, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Одностороннє зарахування ОСОБА_3 зустрічних грошових вимог за договором позики та договором купівлі-продажу здійснено поза межами строків позовної давності, що прямо суперечить п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, а тому даний односторонній правочин має бути визнано недійсним на підставі ч. 1 ст. 215. ч. 1 ст. 203 та п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, що і є матеріально-правовою вимогою ОСОБА_4 у позовній заяві, яка подана до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

В своїх поясненнях від 16.01.2019р. позивач зазначає, що позовна заява була направлена до суду за допомогою УДППЗ «Укрпошта» 19.06.2018р., що підтверджується конвертом, в якому було направлено позовну заяву, вказаний конверт містить дату відправлення 19.06.2018р. тобто датою подання позову не є дата реєстрації позовної заяви в суді, а дата звернення позивача до поштового відділення, а саме 19.06.2018р. Строк позовної давності для стягнення заборгованості за договором купівлі- продажу корпоративних прав від 21.05.2015р. складає з 03.07.2015р. по 03.07.2018р. Обґрунтування даного факту було наведено позивачем у попередніх процесуальних документах та не оспорюється відповідачем. Таким чином, позовна заява про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав була подана до суду в межах строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Судом встановлено, що 21.05.2015р. між громадянином України ОСОБА_3 та громадянином України ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» відповідно до якого позивач передав у власність відповідача належну йому частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» загальним розміром 49%, а відповідач зобов'язався прийняти частку та оплатити її вартість в порядку та на умовах договору.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за №724.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. договору купівля-продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» за договором здійснюється за 3185000,00грн. Оплата суми, передбаченої п.2.1. договору Покупцем протягом 10 банківських днів, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів зі свого поточного рахунку (п/р 8001 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702) на поточний рахунок Продавця (п/р 292429041 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702).

08.06.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 21.05.22015 року за реєстровим № 724» відповідно до якого сторони вирішили внести зміни до договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ», а саме підпункт 2.2. пункту 2 договору купівлі-продажу викласти в новій редакції: « 2.2. Оплата суми, передбаченої п.2.1 цього договору, здійснюється Покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.».

Згідно протоколу загальних зборів учасників Товариства №14 від 21.05.2015р. прийнято відповідача до складу учасників Товариства, затверджено частки учасників у статутному капіталі Товариства, а саме ОСОБА_3 - 51% частки - 3315000,00грн., ОСОБА_4 - 49% частки - 3185000,00грн.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства №15 від 25.05.2015р. збільшено статутний капітал Товариства до 39000000,00грн., вирішено довнести ОСОБА_3 16575000,00грн., ОСОБА_4 - 15925000,00грн. та затверджено частки учасників наступним чином: ОСОБА_3 - 19890000,00грн., ОСОБА_4 - 19110000,00грн.

Згідно наданої до матеріалів справи копії довідки ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» №06.1-15/247 від 08.02.2017р. підтверджено здійснення наступних платежів з п/р 8001 ОСОБА_4 на рахунок отримувача ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ": 27.05.2015р. - 1551581,00грн. (поповнення статутного капіталу), 28.05.2015р. - 7350000,00грн. (поповнення статутного капіталу), 29.05.2015р. - 2093700,00грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 4929719,00грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 13395300,00грн. (внесок у статутний капітал від ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4.).

Суд здійснено розрахунок сплачених відповідачем коштів та встановлено, що сплачені відповідачем суми, а саме 27.05.2015р. - 1551581,00грн. (поповнення статутного капіталу), 28.05.2015р. - 7350000,00грн. (поповнення статутного капіталу), 29.05.2015р. - 2093700,00грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 4929719,00грн. (поповнення статутного капіталу), що загалом становить 15925000,00грн. були перераховані рахунок Товариства на виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №15 від 25.05.2015р. яким було зобов'язано ОСОБА_4 довнести 15925000,00грн.

Відповідно до п.п.2.1. договору купівля-продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОЛИМСЬКИЙ» за договором здійснюється за 3185000,00грн.

Згідно п.2.2 договору викладеному в редакції договору про внесення змін від 08.06.2015р. Оплата суми, передбаченої п.2.1 цього договору, здійснюється Покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.».

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами договору сторони чітко передбачили сплату вартості частки саме на рахунок Продавця, а саме позивача, будь яких інших умов розрахунку між сторонами матеріали справи м не містять.

Перерахунок відповідачем 13395300,00грн. на рахунок Товариства свідчить про внесок у статутний капітал від ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4 та не є доказом оплати вартості частки у розмірі 49% за договором купівлі-продажу.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем частки у розмірі 49% у сумі 3185000,00грн. на рахунок позивача, як передбачено договором купівлі-продажу від 21.05.2015р. та договором про внесення змін від 08.06.2015р.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3185000,00грн. обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Щодо стягнення з відповідача 1139202,46грн. інфляційних, 283508,63грн. 3% річних слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок індексу інфляції у сумі 1139202,46грн. та 283508,63грн. 3% річних за допомогою програми «Законодавство» вважає його правильним.

Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності (вх.суду№2-252/19 від 18.01.2019р.) в якій просить застосувати передбачені законом наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Соковий завод Кодимський», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 724 та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві зазначає відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний був оплатити позивачу ціну продажу (3185000грн.) у строк 30 банківських днів з моменту укладення договору, тобто з 21.05.2015р. по 02.07.2015р.(30 днів без урахування вихідних (субота-неділя)), але, відповідач свого зобов'язання не виконав, ціну продажу позивачу не оплатив до моменту складання та подання позову 19.06.2018р. Від відповідача не надходило позивачу оплати за договором ні у безготівковій формі (що підтверджено довідкою банку та випискою з рахунку позивача у банку ПАТ «Банк Національний кредит» від 01.06.2018р., ні готівкою. Таким чином відповідач має прострочений борг перед позивачем у сумі 3185000,00грн. зі строком прострочення з 02.07.2015р. по 19.06.2018р. Тобто позивач знав про порушення свого права на отримання коштів за договором купівлі-продажу від 21.05.2015р. саме починаючи з 02.07.2015р.

Крім того відповідач, посилаючись на п.5.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р., зазначає що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Відповідач вказує, що позовна заява ОСОБА_3 датована 19.06.2018р., проте подана вона до Господарського суду Одеської області 09.10.2018 (що підтверджується відбитком реєстраційного штампу Господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх.№2368/18), тобто після спливу позовної давності.

Суд, розглянувши заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності зазначає наступне.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що право позивача було порушено неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі у розмірі 49% у сумі 3185000,00грн.

Суд звертає увагу на те, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо 02.07.2015р., що також не заперечується позивачем, однак позовна заява подана до суду 09.10.2018р.

Посилання позивача на те, що позовна заява, підписана 19.06.2018р. була направлена до суду 19.06.2018р., що підтверджується відтиском штампу на конверті, судом до уваги не приймається оскільки позовна заява була направлена до суду простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки. При цьому відбиток штампу відділення поштового зв'язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції.

Натомість позовна заява містить дату надходження до суду 09.10.2018р. (що підтверджується відбитком реєстраційного штампу Господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх.№2368/18).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня настання події, які у свою чергу до цього строку не включаються.

Частинами першою, п'ятою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

За змістом частин першої, третьої статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Суд, розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, враховуючи, що позивач знав про своє порушене право з 02.07.2015р., те, що у зв'язку з тим, що позовна заява була направлена до суду простою кореспонденцією у зв'язку з чим в матеріалах справи відсутні докази направлення позовної заяви саме 19.06.2018р., відбиток штампу відділення поштового зв'язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції, а до суду вона надійшла 09.10.2018р. після спливу строку для звернення до суду, суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності та у відмови у позові у зв'язку з спливом позовної давності.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" від 21.05.2015р. 4607711,09грн. у тому числі 3185000,00грн. основного боргу, 1139202,46грн. інфляційних, 283508,63грн. 3% річних у повному обсязі у зв'язку із спливом позовної давності.

Судові витрати понесені позивачем покласти на позивача згідно ст. 129 ГПК України.

Щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У відзиві на позов відповідач зазначив орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 150000,00грн.

У відповіді на відзив відповідача, позивач просив зменшити розмір витрат відповідача на правничу допомогу у зв'язку із необґрунтованістю заявлених витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04) (постанова Верховного Суду від 24.01.2019р. по справі №910/15944/17).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

В обґрунтування зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу позивач посилається на те, що розмір витрат не має співвідношення з реальним обсягом робіт представників відповідача, не надано обґрунтування розміру витрат та те, що вказаний розмір не є співмірним зі значенням справи.

01.02.2019р. в режимі електронної пошти представник відповідача надав до суду детальний опис робіт (Акт 1-ЛЄ на надання правової допомоги) в якому загальний розмір витрат склав 137760,00грн.

Однак в зазначеному акті вказано, що адвокат витратив 300 хвилин за кожну участь у судових засіданнях, однак згідно протоколів судових засідань, які відбувалися у режимі відеоконференеції час судових засідань складав в середньому 20 хвилин, що не відповідає відомостям у наданому акті.

Враховуючи клопотання позивача про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, невідповідність розрахунку витрат, вказаних в акті від 31.01.2019р. реальним витратам адвоката, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 50000,00грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 50000,00грн.

В своїй заяві про застосування строків позовної давності відповідач просив застосувати до позивача заходи процесуального примусу за зловживання своїми процесуальними правами.

В обґрунтування своєї заяви відповідач вказує, що те, що позивач намагається ввести суд в оману, що позовна заява складена 19.06.2018р. для уникнення строків позовної давності, а такі дії потребують адекватних заходів процесуального примусу.

Відповідно до ст. 131 Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Суд, розглянувши вказану заяву відповідача про застосування до позивача заходів процесуального примусу за зловживання своїми процесуальними правами, відмовляє у її задоволенні, як необґрунтованій, оскільки відповідачем не надано доказів на обґрунтування застосування до позивача заходів процесуального примусу за зловживання позивачем процесуальними правами.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 126, 129, 131 ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до відповідача ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" від 21.05.2015р. у сумі 4607711,09грн. у тому числі 3185000,00грн. основного боргу, 1139202,46грн. інфляційних, 283508,63грн. 3% річних - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача - ОСОБА_3.

3. Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 50000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

4. У застосуванні до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заходів процесуального примусу за зловживання своїми процесуальними правами - відмовити.

Повне рішення складено 05 березня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова