ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"07" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/549/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши матеріали заяви 08.02.2019 р. Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Кручан Тетяни Валеріївни (АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) 42937,64 грн. заборгованості

встановив:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Кручан Тетяни Валеріївни 42937,64 заборгованості за кредитним договором від 19.01.2018 р., з яких 28164,23 грн. заборгованості за кредитом, 3709,92 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9733,05 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 1330,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, в частині стягнення 28164,23 грн. заборгованості за кредитом, судом встановлено наступне.

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявником на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, додано до заяви, зокрема, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг». Проте, доданий заявником до заяви витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не відповідає тим Умовам, що розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ "Приватбанк" у редакції, що діяла станом на момент підписання боржником Анкети-заяви про приєднання до Умов, тобто станом на 19.01.2018 р.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встновленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Щодо стягнення 3709,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9733,05 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 1330,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, ст. 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є основною грошовою заборгованістю за договором в розумінні ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, а є санкцією за невиконання (неналежне виконання) грошового зобов'язання.

Отже, щодо вимог заявника про стягнення 3709,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9733,05 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 1330,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, суд зазначає, що зазначені вимоги не є безспірними в розумінні частини 2 ст. 12 Госопдарського процесуального кодексу України та не є заборгованістю в розумінні ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення 3709,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9733,05 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 1330,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п. 1, 3 ч. 1. ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 148, 152, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству КБ "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Кручан Тетяни Валеріївни (АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) 28164,23 грн. заборгованості за кредитом.

2. Відмовити Акціонерному товариству КБ "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Кручан Тетяни Валеріївни (АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) 3709,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9733,05 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 1330,44 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Рябцева