ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" березня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/564/19

Господарський суд Одеської області у складі судді – Оборотової О.Ю., розглянувши заяву Компанії Quadra Commodities SA про забезпечення позову вх. 4-14/19.

ВСТАНОВИВ:

04.03.2019р. до господарського суду Одеської області від Компанії Quadra Commodities SA надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої заявник просить суд накласти арешт не кукурудзу 3-го класу у кількості 1000 метричних тон.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Компанія Quadra Commodities SA посилається на наступне.

Згідно контракту №180524-1 від 24.05.2018 року та додаткових угод до нього за №7 від 19.09.2018 року, №9 від 30.10.2018 року та № 10 від 29.11.2018 року, компанія Quadra Commodities SA (далі - Заявник) придбало у компанії Agri Finance SA кукурудзу 3го класу, врожаю 2018 року.

На підставі вказаного контракту та додаткових угод до нього, партію кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року у кількості 1 000,00 метричних тонн (надалі-Товар) було поставлено та передано на зберігання на склад ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» (надалі - Товариство), що підтверджується складською розпискою ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» про отримання товару на зберігання № 126-BD від 02.11.2018 року та Карткою аналізу зерна № 126-1 від 02.11.2018 року.

Згідно зазначеної складської розписки, зберігання Товару власника - компанії Quadra Commodities SA, здійснюється Товариством на складі за адресою: 67700, Україна, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16.

Заявник листом від 15.02.2019 року звернувся до ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» з проханням видати Товар для подальшої його поставки контрагенту.

Крім цього, в обґрунтування правової позиції заявник зазначає, що в порушення вимог ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 року №37-ІV, із змінами та доповненнями, ст.ст. 316, 317, 319, 525, 526, 942, 953 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України, якими передбачено обов’язок зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився, ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» не було виконано письмову вимогу Заявника про відвантаження партії кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року кількістю 1 000,00 МТ.

При цьому, заявник зазначає, що на теперішній час потрапити на територію елеватора не представляється можливим, адже елеватор зачинено.

Із засобів масової інформації, зокрема з Інтернет видання «Пора Говорить» (посилання на статтю: http://poragovorit.com/news/43275-gosudarstvennoe-zerno-na-200-millionov-griven-mogut-pohitit-s-chastnyh-elevatorov-v-odesskoy-oblasti.html), заявнику стало відомо, що ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» має значні борги перед чисельними власниками зерна і навмисно не повертає майно – зернові, що перебувають у нього на зберіганні.

На думку заявника, на сьогоднішній день є всі підстави вважати, що ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» може незаконно відчужити майно заявника або передати його іншим кредиторам в рахунок погашення власних боргів.

Компанія Quadra Commodities SA має на меті подати позов до ТОВ «Білгород-дністровський елеватор» про усунення перешкод в користуванні майном, втім забезпечення позову шляхом накладення арешту до подання позовної заяви, має на меті уникнення відчуження Товару ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор.

На думку заявника, не вжиття заходів із забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що може призвести до неможливості захисту та відновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов’язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов’язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об’єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 19 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв’язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв’язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення вимог чинного ГПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті – це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі “Пантелеєнко проти України” зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі “Дорани проти Ірландії” Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи “Каіч та інші проти Хорватії” (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема – через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом, як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, суд вважає, що заявником за допомогою належних та допустимих доказів доведено, що ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» в процесі ведення господарської діяльності ухиляється від виконання договірних зобов’язань, у зв’язку з чим існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб’єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Суд зазначає, що такі заходи забезпечення позову як арешт майна не є перешкодою у здійсненні господарської діяльності ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор», оскільки у цьому випадку баржник позбавлений права лише на відчуження майна, наявність якого є гарантією виконання рішення суду у разі задоволення позову.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

За таких обставин, враховуючи предмет позову, на думку суду, адекватним, співрозмірним та обґрунтованим у даному випадку є такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту,

Виходячи з викладеного, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів всіх учасників судового процесу, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви Компанії Quadra Commodities SA про забезпечення позову.

Керуючись ст. 136, 137, ч. 5 ст. 140, ч. 4, 5 ст. 141, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Quadra Commodities SA вх. 4-14/19. – задовольнити.

2. Накласти арешт на кукурудзу 3 класу, врожаю 2018 року у кількості 1 000,00 (одна тисяча) метричних тонн, що є власністю компанії Quadra Commodities SA та перебуває на зберіганні у ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» за адресою: 67700, Україна, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, шляхом заборони його відчуження, вивезення та будь-якого іншого його транспортування за межі території складу елеватора.

Стягувачем за цією ухвалою є Quadra Commodities SA (Женева, Швейцарія, Rue Albert-Gos 10-1206 ідентифікаційний код відсутній, оскільки не є резидентом України).

Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровський елеватор» (01042, м.Київ, вул. Чигоріна, буд. 18 ).

Ухвала набирає чинності 06.03.2019р.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.03.2019р.

Ухвалу дійсна для пред'явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України “Про виконавче провадження”.

Ухвалу може бути оскаржено у 10-денний термін з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя                                                             Оборотова Олександра Юріївна