РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2019Справа № 910/16833/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська 72,п. 1, пов.6, оф. 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" (03110, м. Київ, Солом'янська, 11-А)

Фізичної особи-підприємця Сличка Дмитро Васильович (АДРЕСА_1)

про визнання недійсним додаткової угоди

за участю представників

від позивача: Наїдко Л.В.

від відповідача-1: Решетняк Н.Б.

від відповідача-2: Сличко Д.В.

У судовому засіданні 26.02.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл", Фізичної особи-підприємця Сличко Дмитра Васильовича про визнання недійсним додаткової угоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок безпідставного переоформлення права користування телефонним номером НОМЕР_3 шляхом укладення Додаткової угоди між відповідачами, його було фактично позбавлено можливості розпоряджатись майном, яке перебувало у його користуванні до підписання вказаної угоди, що порушує законні права позивача, набуті ним у відповідно до договору про надання телекомунікаційних послуг №205031729 від 15.10.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/16833/18, призначив підготовче засідання на 23.01.2019.

17.01.2019 до господарського суду надійшов відзив відповідача-1, у якому останній заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивач, як юридична особа, що оспорює дійсність правочину, вчиненого своїм неналежним представником, не довів, що ТОВ "Лайфселл" укладаючи оспорюваний правочин знало чи за всіма обставинами не могло не знати про таку обставину. Про зміну керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" відповідача-1 було повідомлено лише через місяць відповідною заявою від 06.12.2017. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача-1 надавати телекомунікаційні послуги позивачу за абонентським номером , відповідач-1 зазначає, що правовою підставою для надання телекомунікаційних послуг з боку відповідача-1 відповідачу-2 за абонентським номером є Договір про надання телекомунікаційних послуг № від 01.11.2017, який є чинним на момент розгляду даної справи.

22.01.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив відповідача-2, у якому останній погоджується з позицією відповідача-1, викладеній у відзиві на позовну заяву, та зазначає, що саме Сличко Д.В., був абонентом відповідача-1 за абонентським номером до того, як такий номер почав обслуговуватись на умовах Договору про надання телекомунікаційних послуг №205031729 та абонентської картки №205031729/1 від 31.01.2015, укладеними між позивачем та відповідачем-1. Крім того, за твердженням відповідача-2, прохання Сличка Д.В. за заявою про зміну умов обслуговування за абонентським номером мало терміновий (обмежений в часі) характер та було вмотивоване перебуванням заявника у трудових відносинах з позивачем. Таким чином, припинивши трудові відносини з позивачем та уклавши додаткову угоду Сличко Д.В. поновив своє право на отримання телекомунікаційних послуг, яке було до цього тимчасово передано позивачу.

У судовому засіданні 23.01.2019 суд на місці ухвалив поновити строк відповідачу-2 для подання відзиву, прийняти до розгляду відзив відповідача-2, встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з дня отримання відзиву, долучити відзив відповідача-1 до матеріалів справи, а також задовольнити клопотання позивача та відкласти підготовче засідання на 13.02.2019.

30.01.2019 до господарського суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій позивач зазначає, що працівниками відповідача-1 під час процедури оформлення договірних документів не перевірялись повноваження абонента та його представників. Позивач також не погоджується з твердженням відповідача-1 щодо того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" не вчинялось жодних дій, спрямованих на захист порушеного права, оскільки останній звертався до відповідача-1 з заявою від 06.12.2017 та з адвокатським запитом від 16.01.2018.

06.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив відповідача-2, відповідно до якої позивач зазначає, що твердження відповідача-2 про тимчасовість надання телекомунікаційних послуг не підтверджується жодними доказами.

У судовому засіданні 13.02.2019 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 26.02.2019.

У судовому засіданні, призначеному на 26.02.2019, суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та перейти до розгляду справи по суті, відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України.

Судом заслухано представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору, а також представників відповідачів, які проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" (надалі- позивач, абонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (надалі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайфселл", відповідач-1, оператор) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № 205031729.

Відповідно до п. 1.1. договору № 205031729 від 15.10.2013 оператор зобов'язується надавати телекомунікаційні послуги з використанням відповідних стандартів і технологій за наявними у нього ліцензіями відповідно до обраних Абонентом тарифів та/або тарифних планів із числа установлених Оператором, а Абонент користується і своєчасно оплачує їх вартість відповідно до цього Абондоговору, Тарифів, Умов і порядку надання телекомунікаційних послуг Оператора, інших умов і правил, та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність у сфері телекомунікації.

Згідно з п. 1.2 договору умови, тарифи абонентські картки (відповідного виду) та інші договори, додаткові угоди є невід'ємними частинами абондоговору, в котрих в тому числі визначається номер телефону (абонентський номер).

31 січня 2015 року у зв'язку з перебуванням Сличка Дмитра Васильовича у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор", ним було подано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" заяву щодо тимчасового переоформлення користування належного йому абонентського номеру НОМЕР_3 на умовах договору № 205031729 від 15.10.2013.

Цією ж датою на виконання положень вищевказаного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" та оператором було укладено Абонентську картку № 205031729/1 до договору про надання телекомунікаційних послуг № 205031729. На підставі зазначеної абонентської картки за ТОВ "Тікетс Консолідатор" було закріплено корпоративний номер телефону - НОМЕР_3, номер Sim-картки НОМЕР_4. Зазначений номер мобільного телефону надавався клієнтам позивача як контактний засіб зв'язку із товариством.

17 вересня 2016 року на підставі рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" Сличко Дмитро Васильович був призначений на посаду директора товариства.

12 жовтня 2017 року на підставі рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор", оформленого протоколом № 12/10-17, Сличка Дмитра Васильовича було звільнено із посади директора товариства з 12 жовтня 2017 року, за власним бажанням.

01 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" (оператор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" в особі Сличка Дмитра Васильовича (абонент) та Фізичною особою-підприємцем Сличком Дмитром Васильовичу (новий абонент) було укладено додаткову угоду до договору про надання телекомунікаційних послуг № НОМЕР_1 (надалі- додаткова угода) про переоформлення права користування телефонним номером до договору про надання послух рухомого зв'язку № НОМЕР_1 від 01.11.2017.

Відповідно до п. 1. додаткової угоди абонент виражає згоду відмовитися від користування телекомунікаційними послугами за вказаним номером та передати новому абоненту у повному обсязі всі свої права та обов'язки за договором та діючими додатками до нього.

За умовами п. 2 додаткової угоди новий абонент виражає згоду прийняти у повному обсязі всі права та обов'язку абонента за договором та діючими додатками до нього.

Згідно з п. 3 додаткової угоди оператор зобов'язується підписати з новим абонентом договір про надання послуг рухомого (мобільного) зв'язку (№ договору нового абонента НОМЕР_1) та переоформити на нового абонента право користування телефонним номером .

Ця додаткова угода набуває чинності з моменту укладення договору про надання послуг рухомого (мобільного) зв'язку новим абонентом.

Цією ж датою між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" та Сличком Дмитром Васильовичем було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № НОМЕР_1 та Абонентську картку до нього НОМЕР_5.

Даною Абонентською карткою визначено, що телекомунікаційні послуги за договором про надання телекомунікаційних послуг № НОМЕР_1 надаються за абонентським номером НОМЕР_3, абонентом (споживачем телекомунікаційних послуг) якого є Сличко Дмитро Васильович.

06 грудня 2017 року позивач звертався до відповідача-1 з заявою, у якій повідомляв про безпідставне переведення номеру НОМЕР_3 з корпоративного обслуговування на ФОП Сличко та просив оперативно здійснити перевипуск SIM карти з вказаним номером, повернувши його на обслуговування в корпорацію до договору №205031729.

Також, 16 січня 2018 року адвокатом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" було направлено відповідачу-1 адвокатський запит з проханням надати інформацію та документи стосовно переоформлення відповідачем-2 мобільного номера НОМЕР_3, та припинити надання таких послуг.

У відповідь на вищевказаний запит відповідач-1 повідомив, що переоформлення абонентського номера відбулось 01.11.2017 в дилерському магазині Lifecell за адресою: м. Київ, Бесарабська площа, 2. В інших вимогах адвокатського запиту було відмовлено у зв'язку тим, що запитувана інформація містить охоронювану законом таємницю про абонента.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що всупереч його волі відповідач-1 здійснив переоформлення права користування телефонним номером НОМЕР_3 на відповідача-2, не перевіривши повноваження Сличка Д.В. діяти від імені ТОВ "Тікетс Консолідатор", чим грубо порушив його законні права на користування телекомунікаційними послугами, які мали надаватись позивачу згідно договору про надання телекомунікаційних послуг №205031729.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як встановлено судом, спірна додаткова угода до договору про надання телекомунікаційних послуг №205191590, що укладалась між сторонами, була підписана з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" Сличком Дмитром Васильовичем.

Суд зазначає, що обов'язковою умовою укладення договору є не лише досягнення згоди щодо відповідного переліку умов, які для певного виду договору є істотними, але і дотримання вимог щодо правосуб'єктності особи, яка є стороною договору чи діє від її імені, адже договір, виходячи з положень ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків, а отже домовленість в правовому розумінні (така, що може призвести до правомірних наслідків у вигляді встановлення, зміни, припинення правовідношення), може мати місце виключно за умови укладення договору належною стороною особисто (її уповноваженим представником), оскільки тільки така особа має право визначати для себе (як сторони) права та обов'язки за наслідками відповідної домовленості.

Таким чином, суд повинен встановити факт наявності волевиявлення особи на укладення договору та необхідний обсяг цивільної дієздатності особи, що його підписала.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач-2, на підставі рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор", оформленого протоколом № 12/10-17 від 12.10.2017, Сличка Дмитра Васильовича було звільнено із посади директора товариства за власним бажанням.

Тобто, з 12.10.2017 Сличко Дмитро Васильович припинив трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор".

При цьому, із відзиву відповідача-2 вбачається, що Сличко Дмитро Васильович підписуючи спірну додаткову угоду від 01.11.2017 від імені ТОВ "Тікетс Консолідатор" вважав, що на час підписання угоди він діяв як представник позивача виключно щодо певного абонентського номеру, який раніше належав йому та який ним був переоформлений.

У судовому засіданні 26.02.2019 відповідач-2 також просив звернути увагу суду на те, що абонентська картка №205031729/1 до договору №205031729 про надання телекомунікаційних послуг від 15.10.2013 була підключена 31.01.2015 та підписана з боку ТОВ "Тікетс Консолідатор" саме ОСОБА_6, як зареєстрованим адміністратором корпорації у системі Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл", про що в свою чергу не заперечувалось відповідачем-1.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно п.п. 62.4.2, 63.1.1. Умов та порядку надання телекомунікаційних послуг ТОВ "Лайфселл", затверджених наказом №752 від 24.04.2017, працівник оператора зобов'язаний перевіряти правосуб'єктність споживачів (абонентів) та повноваження їх представників, в тому числі під час процедури оформлення договірних документів.

З наявної у матеріалах справи відповіді ТОВ "Лайфселл" №254/1 від 25.01.2018 на адвокатський запит вбачається, що під час переоформлення права користування абонентського номера НОМЕР_3 з позивача на Сличка Д.В., повноваження останнього, як представника товариства перевірялись. Відповідно до інформації, наявної у оператора, станом на 01.11.2017 Сличко Д.В. був уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор". Однак, в порушення приписів ст.ст. 73,73 ГПК України відповідачем-1 не надано жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.

Положеннями ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, недотримання вказаної вимоги в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів, які б надавали право Сличку Дмитру Васильовичу на представництво повноважень Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор", станом на 01.11.2017 (дата укладення спірної угоди), суд дійшов висновку, що додаткова угода до договору про надання телекомунікаційних послуг №205191590, підписана особою, яку позивач не уповноважував на підписання та з якою не перебув у трудових відносинах.

Тобто, відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у Сличка Дмитра Васильовича під час підписання додаткової угоди до договору про надання телекомунікаційних послуг №205191590 від 01.11.2017 від імені позивача та наявність власного інтересу, всупереч волі позивача, є підставою для визнання даного правочину недійсним.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача-1 надавати телекомунікаційні послуги, що полягають у користуванні позивачем телефонним номером НОМЕР_3, суд зазначає наступне.

Закон України «Про телекомунікації» визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі.

Абонентський номер - сукупність цифрових знаків для позначення (ідентифікації) кінцевого обладнання абонента в телекомунікаційній мережі.

Згідно ст. 69 Закону України «Про телекомунікації», номерний ресурс є технічно обмеженим ресурсом. Розробку та реалізацію технічної політики у формуванні номерного ресурсу здійснює ЦОВЗ. Розподіл, присвоєння та облік номерного ресурсу, видачу і скасування дозволів на його використання, державний нагляд за використанням номерного ресурсу здійснюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Основними засадами формування та розподілу номерного ресурсу є: 1) відкритість, недискримінаційність та об'єктивність, рівність прав на доступ до номерного ресурсу для усіх операторів телекомунікацій; 2) користування номерним ресурсом на дозвільній та платній основі; 3) створення резервної ємності номерів; 4) забезпечення раціонального використання номерного ресурсу; 5) приведення Національного плану нумерації України у відповідність із міжнародними вимогами.

Частиною 1 ст. 70 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що номерний ресурс надається оператору телекомунікацій національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, на підставі дозволу на термін дії відповідної ліцензії, а якщо вид діяльності не ліцензується - на строк не менше п'яти років, для використання без права передачі іншим особам, крім випадків, визначених цим Законом, та випадків вторинного розподілу, відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, договір про надання послуг - правочин, укладений між споживачем та оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов'язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що телефонний номер НОМЕР_3 є державним технічно обмеженим ресурсом та надається лише у тимчасове платне користування оператором з метою подальшого розподілу абонентам рухомого (мобільного) зв'язку у якості ідентифікатора телекомунікаційних послуг.

Таким чином, даний телефонний номер не відноситься до речей (майна) на які у відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України розповсюджується право власності.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду спору вищевказаний номер закріплений за Сличком Дмитром Васильовичем та використовується ним відповідно до договору про надання телекомунікаційних послуг № від 01.11.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайфселл".

Отже, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що телефонний номер НОМЕР_3 не є об'єктом матеріального світу та не є майном в розумінні норм Цивільного кодексу України, на яке розповсюджується право власності, такий номер надається у тимчасове платне користування абонентам за договором, у даному випадку за укладеним між відповідачами договором № від 01.11.2017, а тому вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" про зобов'язання відповідача-1 надавати телекомунікаційні послуги, що полягають у користуванні позивачем телефонним номером НОМЕР_3 задоволенню не підлягає.

Крім того, суд не може зобов'язати відповідача-1 надавати телекомунікаційні послуги, що полягають у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" телефонним номером НОМЕР_3, оскільки останній є унікальним (неповторюваним) і надання телекомунікаційних послуг за одним і тим самим абонентським номером двом (або більше) абонентам (на два та більше кінцеві пристрої) є неможливим. При цьому, передача абонентського номеру у користування позивача буде порушувати права відповідача-2, який наразі використовує його на підставі чинного договору № від 01.11.2017.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" підлягають частковому задоволенню, з покладенням судового збору в цій частині на відповідачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсною додаткову угоду до договору про надання телекомунікаційних послуг № 205191590, укладену 01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайфселл", в особі Грозанга М.В., Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" в особі Сличка Дмитра Васильовича та Фізичною особою-підприємцем Сличком Дмитром Васильовичем.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" (03110, м. Київ, Солом'янська, 11-А, ідентифікаційний код 22859846) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська 72,п. 1, пов.6, оф. 6, ідентифікаційний код 38914194) судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сличка Дмитро Васильович (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс Консолідатор" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська 72,п. 1, пов.6, оф. 6, ідентифікаційний код 38914194) судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн 00 коп.

5. В іншій частині вимог відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2019

Суддя Л. Г. Пукшин