ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/11298/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Зубець Л.П.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Сокуренко Є.С.

відповідача - Кузьменко В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум"

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2018 р. (повне рішення складено 20.04.2018 р.)

у справі № 910/11298/17 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум"

про стягнення заборгованості у розмірі 165263866,67 грн

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р. у загальному розмірі 165263866,67 грн, з яких: 128860009,57 грн - заборгованість за кредитом, 28651412,10 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом та 7752445,00 грн - штраф.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного договору відповідачем не було виконано свій обов'язок щодо сплати заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків, також внаслідок невиконання умов кредитного договору є підстави для стягнення штрафу .

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.04.2018 р. у цій справі позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бірум" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що наявний у матеріалах справи електронний договір № DNHSLOK7926 про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії від 23.08.2016 р. не є вчиненим (не є укладеним), оскільки не підписаний в електронному вигляді особою, яку позивач уповноважив на його підписання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" передано на розгляд колегії суддів у складі, Андрієнко В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" залишено без руху.

Від скаржника 04.06.2018 р. надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11298/17, призначено її до розгляду на 10.07.2018 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 р. розгляд справи відкладено до 04.09.2018 р.

У призначеному судовому засіданні 04.09.2018 р. оголошено перерву до 13.09.2018 р., а 13.09.2018 р. - до 20.09.2018 р.

До суду 20.09.2018 р. відповідачем подано заяву про відвід судді Андрієнка В.В. у справі № 910/11298/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 р. справу передано для визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України для розгляду заяви про відвід, а у судовому засіданні оголошено перерву до 27.09.2018 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 р. у складі колегії суддів: Коротун О.М. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Сулім В.В. у задоволенні заяви про відвід відмовлено.

У призначеному судовому засіданні 27.09.2018 р. оголошено перерву до 09.10.2018 р.

Разом з цим суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/11298/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" у справі № 910/11298/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

Ухвалою від 23.10.2018 р. справу № 910/11298/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.11.2018 р.

У судовому засіданні 21.11.2018 р. оголошено перерву до 28.11.2018 р. а 28.11.2018 р. - до 05.12.2018 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/314/18 від 04.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11298/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11298/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 р. справу № 910/11298/17 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні 05.12.2018 р. оголошено перерву до 16.01.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/204/19 від 15.01.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11298/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11298/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), ОСОБА_10, Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 р. справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні 16.01.2019 р. було оголошено перерву до 12.02.2019 р.

16.01.2019 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про дослідження та огляд електронних доказів, що містяться на компакт-дисках, а саме: оригіналу кредитного договору № DNHSLOK7926, підписаного з використанням цифрового підпису ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а також оригіналу кредитного договору № DNHSLOK7926, підписаного з використанням цифрового підпису ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред'являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки колегія суддів ознайомлена із зазначеними електронними доказами. Крім того, процесуальними нормами не передбачено заявлення клопотань про дослідження та огляд доказів. Учасники справи можуть давати лише пояснення з приводу певних доказів на підставі ч. 4 ст. 210 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

23.08.2016 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бірум" було укладеного договір № DNHSLOK7926 про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії (далі - договір).

Відповідно до п. А.2 договору ліміт цього договору становить 155028900,00 грн.

Згідно з п. А.6 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 27% річних.

Як передбачено п. А.7 договору, у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 27% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

За змістом пункту А.3 договору термін повернення кредиту встановлений згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору).

Відповідно до графіку зменшення поточного ліміту повне погашення кредиту здійснюється 09.08.2017 р.

Пунктами 1 та 2 графіку зменшення поточного ліміту встановлено, що погашення різниці, на яку поточна заборгованість перевищує суму встановленого поточного ліміту, трактується як погашення кредиту. Погашення кредиту вважається здійсненим, якщо різниця, на яку поточна заборгованість перевищує суму встановленого поточного ліміту на зазначену дату згідно з графіком зменшення поточного ліміту, надійшла на рахунок у банку не пізніше дати, встановленої графіком зменшення поточного ліміту.

Згідно з п. А.8 договору датою сплати процентів є 25-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачене п. 7.3 цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1 цього договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у абз. 3 п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни.

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу кредитні кошти на його поточний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку № 1947.

Відповідно до п. 2.2.2 договору позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. п. 4.1, 4.2, 4.3 цього договору.

Згідно з п. 2.2.3 договору позичальник зобов'язується повернути кредит у терміни, встановлені п. п. 1.2, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2 цього договору. У випадку якщо заборгованість по кредиту перевищує суму встановленого поточного ліміту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до договору) для поточного періоду користування кредитом, позичальник зобов'язується погасити різницю у день її виникнення.

Як передбачено п. 4.1 договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6 цього договору, тобто 27% річних.

Відповідно до п. 4.2 договору, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п. п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17., 2.3.2, 2.4.1 цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п. А.7 цього договору, тобто 27% річних.

Згідно з п. 4.3 договору сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. п. 4.1, 4.2 цього договору, здійснюється у дату сплати процентів, яка зазначена у п. А.8 договору.

Вказаний договір підписано сторонами із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 17.08.2016 р., підписаної між позичальником та банком (п. 7.2 договору).

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було порушено пункти А.6, 2.2.2, 4.1, 4.3 договору, зокрема, не було виконано обов'язок щодо сплати заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку № 8925. Також внаслідок невиконання умов кредитногго договору позивач нарахував відповідачу штраф.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було встановлено вище, відповідач в порушення умов укладеного договору не виконав свої зобов'язання щодо сплати заборгованості по кредиту, нарахованим відсоткам, що підтверджується випискою по рахунку № 8925.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості що складається з: 128860009,57 грн - залишку заборгованості за наданим кредитом, 28651412,10 грн - заборгованості по процентам за наданим кредитом за період з 25.08.2016 р. по 14.06.2017 р., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 7752445,00 грн штрафу.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вбачається, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, у визначені строки оплату по погашенню кредиту, сплаті відсотків не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як передбачено п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 5.8 договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило за собою звернення Банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Вбачається, що за порушення строків сплати відсотків за користування кредитними коштами позивачем нараховано 7752445,00 грн штрафу, з яких: 1000,00 (фіксована частина) грн штрафу + 7751445,00 (5% від суми ліміту - 155028900,00 грн) грн штрафу.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків сплати відсотків за користування кредитними коштами у загальному розмірі 7752445,00 грн є обгрунтованою, розмір перевірений судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Доводи скаржника про те, що наявний у матеріалах справи електронний договір № DNHSLOK7926 про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії від 23.08.2016 р. не є вчиненим (не є укладеним), оскільки не підписаний в електронному вигляді особою, яку позивач уповноважив на його підписання, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, відповідач заперечує факт підписання укладеного електронного кредитного договору позивачем, оскільки підписаний представником банку - ОСОБА_11, який не був уповноважений позивачем на підписання цього кредитного договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Позивачем надано копію електронного договору № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р. на папері, підписаного саме ОСОБА_15, оскільки саме він зазначений підписантом від імені позивача.

Вказані доводи скаржника не спростовують факту укладення кредитного договору № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р. та перерахування відповідачу кредитних коштів за цим кредитним договором, оскільки у виписці про рух коштів по рахунку № 1947 в призначенні платежу зазначено «видача/перерахування коштів згідно договору № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р.».

Також, здійснюючи погашення заборгованості за цим кредитним договором, відповідачем в призначенні платежу зазначалось «погашення заборгованості згідно кредитного договору № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р.».

Відтак доводи скаржника щодо неукладення кредитного договору № DNHSLOK7926 від 23.08.2016 р. є необґрунтованими.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірум" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2018 р. у справі № 910/11298/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Бірум".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.03.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

Л.П. Зубець