ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Справа №924/853/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Демидюк О.О.

суддя Савченко Г.І.,

при секретарі судового засідання Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1-349 від 29.12.18);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №007.2ДР-150-1218 від 18.12.18);

третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року, суддя Завірюха С.В., м. Хмельницький, повний текст складено 19 листопада 2018 року у справі

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Хмельницькгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання Договору про транспортування природного газу № укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15р. №2497, на умовах запропонованих позивачем

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2018 року, АТ "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Хмельницької області із позовом до ПАТ "Хмельницькгаз" про визнання договору про транспортування природного газу № укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497, від 30 вересня 2015 року.

19 листопада 2018 року, рішенням господарського суду Хмельницької області у задоволенні даного позову було відмовлено.

АТ "Укртрансгаз" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким його позовні вимоги задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки судом першої інстанції були правомірно застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04 березня 2012 року, так як дія цієї постанови не поширюється на спірні правовідносини та не визначає порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету, а отже, у сторін відсутні підстави щодо поширення її дії на правовідносини, що становлять предмет Договору.

Вважає, у відповідача в силу прямої вказівки закону існує обов'язок щодо укладення (підписання) договору про транспортування природного газу в редакції Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, який запропонований позивачем.

ПАТ "Хмельницькгаз" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки Постановою НКРЕКП №1437 від 27 грудня 2017 року були внесені зміни до Постанови №2497 від 30 вересня 2015 року про затвердження типового договору на транспортування природного газу, у тому числі до п.9.3. Типового договору, редакція якого є предметом позову, а саме: вищевказаний пункт містить посилання на Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг і субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Дані зміни повинні були вступити в законну силу з 01 серпня 2018 року, проте згідно постанови Кабінету Міністрів України №951 від 08 листопада 2017 року, постанова Кабінету Міністрів №20 від 11 січня 2005 року втратила чинність з 01 січня 2018 року, тобто, посилання, у п.9.3 типового договору на транспортування природного газу, на Постанову Кабінету Міністрів №20 від 11 січня 2005 року так і не набрало чинності.

Вважає, що нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу не підлягають подальшому застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивач та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки ці умови відсилають до норм, які втратили чинність.

25 грудня 2018 року і 14 січня 2019 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою АТ "Укртрансгаз" і призначено її до розгляду на 31 січня 2019 року.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши доводи представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

17 грудня 2015 року, між ПАТ "Укртрансгаз", як оператором, та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", як замовником, було укладено Договір № транспортування природного газу, за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. (а.с.92-97)

Згідно п.9.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 30 грудня 2016 року, а.с.98-99), оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою "Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій на компенсацій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

25 травня 2018 року, НКРЕКП, листом №4863/16.3.2/7-18 повідомила ПАТ "Укртрансгаз", що на виконання положень ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" було затверджено Типовий договір транспортування природного газу, а тому питання щодо внесення змін у п.9.3 Договору № можуть бути врегульовані шляхом конкретизації його умов. Також, повідомила, що на даний момент відсутній кворум для схвалення проекту постанови, яким будуть передбачені запропоновані підприємством зміни до Типового договору. (а.с.79)

15 серпня 2018 року, ПАТ "Хмельницькгаз" направило до Департаменту комерційної філії "Оператор газотранспортної системи України" АТ "Укртрансгаз" лист з підписаним Договором транспортування природного газу № від 01 серпня 2018 року та з протоколом розбіжностей у двох примірниках. (а.с.23-36)

В протоколі розбіжностей до Договору транспортування природного газу № від 01 серпня 2018 року, АТ "Укртрансгаз", як оператора, та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", як замовника, зазначено наступне:

- в редакції оператора п.9.3. Договору транспортування природного газу: "9.3. У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газотранспортної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період";

- в редакції замовника п.9.3. Договору транспортування природного газу: "9.3. У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газотранспортної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

13 вересня 2018 року, АТ "Укртрансгаз" не погоджуючись із запропонованими розбіжностями відповідача, звернулось до господарського суду Хмельницької області із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про визнання Договору про транспортування природного газу № укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2497. (а.с.2-17)

28 вересня 2018 року, НКРЕКП на офіційному веб-сайті було розміщено проект постанови "Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу", в якій запропоновано внести зміни у п.9.3. Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497, виклавши абзац другий в наступній редакції: "Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживача проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, в сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період". (а.с.112-113)

02 жовтня 2018 року, платіжним дорученням №17 відповідач сплатив 3 000 000,00 грн. за надані у лютому 2018 року послуги згідно Договору № від 17 грудня 2015 року з приміткою у призначенні платежу "Постанова КМ України від 04 березня 2002 року №256". (а.с.86)

08 жовтня 2018 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. (а.с.55)

19 листопада 2018 року, рішенням господарського суду Хмельницької області було відмовлено у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" до ПАТ "Хмельницькгаз" про визнання договору про транспортування природного газу № укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.15р. №2497 на умовах запропонованих позивачем. (а.с.116-120)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Відповідно до п.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати Типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї ст. застосовуються і до односторонніх правочинів.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Взаємовідносини, які виникають в процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2493 та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу" від 30 вересня 2015 року.

Згідно із ст. 181 ГК України, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом 20 днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу", права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

На виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до п.2 розділу 1 вказаного Кодексу, порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у т.ч. пов'язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема, щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №1378/27823 від 06 листопада 2015 року за (далі - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.

Пункт 2 розділу VI Кодексу передбачає, що взаємовідносини між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, пов'язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2497 (далі - типовий договір транспортування природного газу), технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

В свою чергу, зазначеною Постановою НКРЕКП №2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу" від 30 вересня 2015 року, затверджено Типову форму спірного договору, п.9.3. якого викладено в редакції позивача.

Як зазначалося вище, ст. 179 ГК України визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Водночас, як вірно було зазначено судом першої інстанції, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №951, Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" визнана такою, що втратила чинність.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Таким чином, оскільки у спірному п.9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, тому місцевий господарський суд, за даних умов, правомірно відмовив у задоволенні позову.

Також, суд вірно встановив, що в іншій частині запропонованого позивачем проекту договору між сторонами відсутній юридичний спір, що в свою чергу, зважаючи на зміст ч.2 ст. 124 Конституції України та норми ст. 4 ГПК України, виключає необхідність задоволення даного позову в цій частині. Так, зважаючи на чинність укладеного Договору № транспортування природного газу від 17 грудня 2015 року, позовні вимоги в цій частині не призведуть до захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача, оскільки укладення даного договору не є обов'язком для сторін в силу закону, зважаючи на існування на час розгляду справи між сторонами чинного (не розірваного, не припиненого) договору. Отже звернення до суду з проханням визнати укладеним договір, на думку суду, є передчасним.

В матеріалах справи наявний проект Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу", яким запропоновано внести зміни у п.9.3. Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2497, та викласти спірний пункт в іншій редакції.

Таким чином, на час виникнення обов'язку у сторін щодо укладення нового договору транспортування природного газу, умови типового договору можуть бути змінені саме в спірному пункті, з врахуванням позиції всіх учасників ринку споживання природного газу.

Крім того, за приписами ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду. Тобто, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

Таким чином, враховуючи, що умови договору, окрім спірних (п.9.3), у сторін не викликають заперечень та приймаючи до уваги чинність укладеного Договору № транспортування природного газу від 17 грудня 2015 року і можливість викладення спірного пункту договору у новій редакції шляхом внесення змін до Типового договору транспортування природного газу самим регулятором, у задоволенні позову про визнання договору про транспортування природного газу № укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2497, на умовах запропонованих позивачем, слід відмовити.

При прийнятті рішення враховується, що у разі викладення спірного пункту договору в іншій редакції (конкретизації, на думку відповідача) та прийняття згодом Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу", наявність даного судового рішення не призведе до захисту прав учасників судового процесу.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 238 ГПК України з всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року у справі №924/853/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/853/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.