ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 910/4328/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/4328/18 (суддя Зеленіна Н.І., м. Київ, повний текст складено - 15.08.2018) за позовом приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу в сумі 1 367 804, 22 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу у розмірі 1 369 956,02 грн. за несвоєчасну доставку вантажу.

В ході розгляду справи в першій інстанції, позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 1 367 804,22 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/4328/18 позов задоволено частково; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» 500 000,00 грн. штрафу та 20 517,06 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідачем було доставлено вантаж позивачу з порушенням термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, у зв'язку з чим позивачем обґрунтовано нараховано штраф. В той же час, з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру штрафу, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача до 500 000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 в частині зменшення розміру штрафу та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позивач не згоден з висновком суду в частині зменшення розміру штрафу до 500 000,00 грн. та зауважує при цьому, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажів, а тому на думку апелянта, відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України. За доводами апелянта перевезення вантажів здійснювалось виключно на підконтрольній українській владі території. Крім того, за твердженнями скаржника, єдиним достатнім та належним документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте, відповідачем такий сертифікат не надано, а отже, немає підстав для звільнення відповідача за неналежне виконання зобов'язання щодо своєчасної доставки вантажу.

Сторони своїм правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, відповідачем отримано ухвалу про відкладення розгляду справи від 28.01.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без участі його представника.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

З огляду на викладене, враховуючи заяву позивача про розгляд справи без участі його представника, а також те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у період з жовтня по листопад 2017 року здійснювало до станції призначення - Сартана Донецької залізниці перевезення вантажу, одержувачем якого є приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», що підтверджується копіями залізничних накладних (т. 1, а.с. 20-276).

Натомість, вказаний вантаж було доставлено одержувачу з порушенням строків доставки, про що свідчить штемпель видачі вантажу у пункті 52 залізничних накладних.

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Враховуючи, що відповідачем у період з жовтня по листопад 2017 року здійснено перевезення вантажу з порушенням строків доставки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем (ст.ст. 22, 23 Статуту залізниць України).

Положеннями ст. 41 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначено терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км, 200 км та 150 км відповідно.

Відповідно до п. 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на ____число _____місяць» (п. 2.1 Правил).

Приписами п. 2.4 Правил визначено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).

Згідно п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Строки доставки вантажу, встановлені п. 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків доставки вантажу, визначених ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів, позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 1 367 804,22 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних відповідачем доставлено позивачу вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, що у відповідності до ст. 116 Статуту залізниць України та п. 1.1 Правил є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу а відтак позивач має право на нарахування відповідачу штрафу за порушення строків доставки вантажу.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від суми позову, а саме - до 68 497,80 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, відповідач посилається на те, що безпосередньо позивача (як вантажоодержувача) обслуговує регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», майже вся залізнична мережа якої знаходиться в зоні проведення АТО, що значно ускладнює транспортне сполучення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

За таких обставин, колегією суддів враховується, що частина залізничної мережі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з міста Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, у зв'язку з чим має місце затримка доставки вантажу; за підсумками роботи за 2017 рік філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» отримала збиток у сумі 955 118,00 грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за 2017 рік; позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов'язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для зменшення нарахованого відповідачу розміру штрафу до 500 000,00 грн.

Наведена правова позиція щодо зменшення штрафу в аналогічних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/64/18.

З огляду на викладене вище, доводи апелянта про те, що відповідачем не було подано доказів на підтвердження причин поважності несвоєчасної доставки вантажу, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України; перевезення вантажу, здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території; забезпечення вказаних залізничних перевезень здійснювалося не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд, - колегією суддів відхиляються.

Крім того, твердження позивача, що єдиним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України, не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку не йдеться про форс-мажорні обставини чи звільнення відповідача від виконання зобов'язання.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/4328/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/4328/18.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 01.03.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко