ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5520/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В., розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "Елеком" (49044, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 30269505)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49035, м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 34; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про стягнення 11 000 грн. 00 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Приватне науково-виробниче підприємство "Елеком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5457/18 від 10.12.2018р.) про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11 000 грн. 00 коп. - штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо передачі модульної каркасної конструкції за договором підряду від 26.07.2018р. №26/07.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018р. відправлено судом - 17.12.2018р. та поштове відправлення перебуває у точці видачі з 21.12.2018р., про що свідчить реєстр згрупованих поштових відправлень рекомендованої пошти по Дніпропетровській області з повідомленням від 18.12.2018р. №205 та витяг з сайту Укрпошти.

Позивачем подано заяву (вх.№257/19 від 03.01.2019р.) про усунення недоліків, та виконання вимог ухвали суду від 17.12.2018р. у справі №904/5520/18.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони своїм правом на подання до суду документів, визначених статтями 165-167, 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення відповідачу - 18.01.2019р. ухвали суду від 04.01.2019р. про відкриття провадження у справі та поштовим відправленням, направленим на адресу позивача (зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань) та згідно інформації з офіційного сайту Укрпошти поштове відправлення №829 перебуває у точці видачі з 10.01.2019р., про що свідчить реєстр №47 згрупованих поштових відправлень рекомендованої пошти по Дніпропетровській області з повідомленнями від 08.01.2019р. та витяг з сайту Укрпошта.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Проте, відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.07.2018р. між позивачем Приватним науково-виробничим підприємством "Елеком", як замовником, та відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як підрядником, було укладено договір підряду №26/07 (надалі Договір), відповідно до пункту 1 якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати, відповідно до умов договору, роботу, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити.

Відповідно до пункту 2 Договору характер робіт - виготовлення модульної каркасної конструкції; характеристики та специфікації: зовнішній розмір 6 х 3 м, висота стін зовнішніх 2,5 м, висота фронтону 50 см, металеві вхідні двері, два вікна 0,8 х 1,2 м (одне відкривається), матеріал зовнішніх стін - металевий профіль, внутрішні - ОСБ, підлога - дошка, отвір під булерьян, заставні під димохід та кондиціонер; доставка підрядника.

Згідно з пунктом 5 Договору на момент укладення договору, замовник вносить попередню оплату в розмірі 66 000 грн.; по закінченню робіт підрядник доводить до відома замовника про закінчення робіт та запрошує для приймання; після приймання готового виробу замовником, на території підрядника, замовник сплачує підряднику суму, що залишилася в розмірі 44 000 грн. 00 коп.; протягом 24-х годин, з моменту отримання грошових коштів, підрядник зобов'язаний доставити готовий виріб власним транспортом на територію замовника.

На виконання умов Договору, позивач здійснив попередню оплату робіт по виготовленню модульних каркасних конструкцій, які повинен був виконати відповідач, на загальну суму 110 000 грн. 00 коп. (27.07.2018р. у сумі 66 000 грн. 00 коп. та 31.08.2018р. у сумі 44 000 грн. 00 коп.), про що свідчать банківські виписки по рахунку, які долучені до матеріалів справи (а.с.11-12).

За приписами пункту 6 Договору строк виготовлення першої модульної конструкції - 10.08.2018р., другої модульної конструкції - 17.08.2018р.; при порушенні строків поставки підрядник сплачує неустойки в розмірі 10%.

Як вбачається з матеріалів справи, перша модульна каркасна конструкція поставлена на адресу позивача - 18.08.2018р. та друга модульна каркасна конструкція - 01.09.2018р., про що свідчить накладна від 18.08.2018р. на суму 55 000 грн. 00 коп. та накладна від 01.09.2018р. на суму 55 000 грн. 00 коп. (а.с.13-14).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідно до умов Договору відповідач виконав роботи по виготовленню модульних каркасних конструкцій та передав першу конструкцію - 18.08.2018р. та другу конструкцію лише 01.09.2018р., тобто з порушенням встановленого строку.

У звязку з порушенням відповідачем строків виконання робіт, позивач направив на адресу відповідача лист від 25.09.2018 №188, у якому запропонував у добровільному порядку перерахувати суму штрафних санкцій у розмірі 11 000 грн. 00 коп.; у випадку незадоволення цієї вимоги, позивач буде вимушений звернутися до суду про примусове стягнення зазначеної неустойки (а.с.15).

Про направлення вказаного листа свідчить фіскальний чек від 05.10.2018р., накладна від 05.10.2018р. №897 та опис вкладення від 05.10.2018р. (а.с.16-18).

Вищевказана вимога позивача залишена відповідачем без розгляду та задоволення.

На момент розгляду справи доказів добровільної сплати зазначеної неустойки перед позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6 Договору передбачено, що при порушенні строків поставки підрядник сплачує неустойку в розмірі 10%.

Отже, згідно розрахунку позивача неустойка за порушення строків виконання робіт становить 11 000 грн. 00 коп. (66 000,00 грн. + 44 000,00 грн. = 110 000,00 грн. х 10%)., яка фактично є штрафом.

Відповідно до статті 13Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

За вимогами пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вимоги пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного науково-виробничого підприємства "Елеком" (49044, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 30269505) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49035, м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 34; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про стягнення 11 000 грн. 00 коп. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49035, м. Дніпро, вул. Сировця, буд. 34; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного науково-виробничого підприємства "Елеком" (49044, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 30269505) 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. неустойки (штрафу) та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України,

05.03.2019р.