ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 925/67/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім» до товариства з обмеженою відповідальністю «Кемікал Елементс Юкрейн» про стягнення 560 000 руб. РФ, еквівалентних 234 571 грн. 61 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кемікал Елементс Юкрейн» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за контрактом № 3023 від 31.08.2015 року у розмірі 560000 руб., що еквівалентно 234571 грн. 61 коп., та відшкодування судового збору.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договірних грошових зобовязань щодо повноти і своєчасності оплати отриманого від позивача товару.

За приписами ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», підстави визначення підсудності справ судам України, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні.

Пунктом 9.1., 9.2. Контракту № 3023 від 31.08.2015 року, сторони передбачили, що цей договір регулюється українським законодавством та спори вирішуються у відповідному суді України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що даний спір підсудний господарському суду Черкаської області та підлягає розгляду за правилами законодавства України.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21.01.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/67/19, за правилами загального позовного провадження.

Відповідач в особі свого представника 14.02.2019 року подав відзив на позов (вх. № 4853/19), у якому погодився з обставинами, викладеними у позовній заяві, позов визнав в повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі його представника.

В засіданні суду 21.01.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав та в розмірі, зазначених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи наведені обставини і норми законодавства суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 3 статті 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

31.08.2015 року між відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Кемікал Елементс Юкрейн», як покупцем, та позивачем -товариством з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім», як продавцем, був укладений Контракт № 3023 (далі Контракт, а.с. 12-15), за умовами п. 1.1. якого, продавець зобовязався поставити та передати у власність покупця хімічну продукцію в асортименті, кількості та за ціною згідно із специфікаціями, які є невідємними частинами цього контракту, а покупець зобовязався прийняти товар та оплатити його.

У Контракті сторони погодили усі істотні умови договору поставки, зокрема, домовилися про таке:

п.п. 1.2., 1.3. поставка товару здійснюється партіями. На поставку кожної партії товару сторони підписують відповідну специфікацію, яка з моменту її підписання є невідємною частиною цього контракту. Кількість товару визначається у специфікаціях на поставку;

п. 2.1., 2.2. валюта Контракту рублі ОСОБА_2 Федерації. Ціни на товар, який поставляється згідно з цим Контрактом, визначаються на умовах FCA (базис згідно з Інкотермс) м. Стара Купавна, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс в редакції 2010 року, і зазначається в специфікаціях, які є невідємними частинами контракту. Ціна включає упаковку і маркування. Покупець оплачує вартість товару згідно інвойсів, які виставляються продавцем;

п. 2.5. загальна сума контракту становить 30000000,00 російських рублів;

п. 3.2. - оплата товару здійснюється на умовах оплаті в розмірі 100 % від суми інвойсу протягом не більше 360 календарних днів з дати поставки товару згідно з п. 4.6. цього Контракту;

п. 4.1. - товар поставляється на умовах, зазначених в ОСОБА_3 відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс в редакції 2010 року;

п. 4.6. продавець зобовязаний надати покупцю наступні документи: оригінали інвойсу, пакувального листа, сертифікат відповідності заводу-виробника; CMR, сертифікат походження;

п. 4.7. прийом товару по кількості і якості здійснюється покупцем (або вантажоотримувачем) на складі сторони, яка отримує товар, у відповідності з пакувальним листом і документами, які підтверджують якість товару, у відповідності до правил про порядок отримання продукції, визначених чинним законодавством сторони, яка приймає товар;

п. 4.8. датою поставки товару і переходу права власності на товар є момент фактичного отримання товару покупцем (або вантажоотримувачем) і вказується в CMR. Покупець зобовязаний зазначити в CMR відмітку в пункті «Goods received» (вантаж отриманий): дату отримання товару, підпис уповноваженої покупцем особи на отримання товару; печатку або штамп покупця або уповноваженої ним особи на отримання товару.

Відповідно до п. 10.6. Контракту, Контракт вступив в дію з моменту його підписання сторонами із встановленим строком дії до 31.12.2017 року.

Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.

ОСОБА_3 № 8 від 16.03.2016 року вбачається, що сторони домовились про те, що продавець зобовязаний поставити, а покупець прийняти та оплатити товар - Калій хлористий технічний в кількості 20 т на загальну суму 560 000,00 руб. РФ. Умови поставки FCA м. Бєлгород (а.с. 18).

Із міжнародної товарно-транспортної накладної 10101030/170316/000 CMR А № ССО1448 вбачається, що позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім» відправив, а відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кемікал Елементс Юкрейн», отримав 17.03.2016 року у пункті завантаження товару м. Бєлгород, ОСОБА_2 Федерація, товар - калій хлористий ГОСТ4568-95 (масова частка калію в перерахунку на К2О, % - не менше 62%) 25 біг-бегів по 800 кг нетто, код ТНВЕД НОМЕР_1 (а.с. 22).

До товару, який поставляється, «Калій хлористий технічний» продавцем наданий паспорт товару, інвойс № 16 від 16.03.2016 року та пакувальний лист від 17.03.2016 року (а. с. 19-21).

21.03.2016 року відповідач, на підставі зазначених документів, товар «калій хлористий» у кількості 20000,00 кг задекларував в Черкаській митниці ДФС у митний режим імпорту за митною декларацією № 902060000/2016/201528 за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1 (а. с. 23).

Відповідно до зазначених сторонами обставин вбачається, що 06.04.2016 Черкаською митницею ДФС було прийнято рішення № КТ-902000000/0009-2016, яким визначено, що задекларований ТОВ «Кемікал Елементс Юкрейн» товар має класифікуватися за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2, як такий, в якому масова частка К2О в перерахунку на сухий безводний продукт становить 59,7 %. У проведенні подальшого митного оформлення зазначеного товару за митною декларацією № 902060000/2016/201528 було відмовлено згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 902000003/2016/00020.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 року у справі № 823/961/16 за позовом ТОВ «Кемікал Елементс Юкрейн» до Черкаської митниці ДФС щодо визнання незаконними вищевказаних дій митного органу, у задоволені позову відмовлено повністю.

25.07.2017 року за фактом ввезення на територію України з приховуванням від митного контролю товару «калій хлористий» (показник масової частки калію в перерахунку на К2О - 58,2 %) у кількості 20000,00 кг уповноваженою посадовою особою Черкаської митниці ДФС відносно генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Русхім» складено протокол про порушення митних правил № 69/90200/17 за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2018 року у справі № 712/14333/17 про адміністративне правопорушення, яке надійшло від черкаської митниці ДФС з протоколом про порушення митних правил № 69/90200/17 відносно громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_4, генерального директора ТОВ «Русхім», громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_4, генерального директора ТОВ «Русхим», визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, безпосередній предмет правопорушення - товар «калій хлористий» (показник масової частки калію в перерахунку на К2О - 58,2%) у кількості 20000,00 кг конфісковано в дохід держави.

Сторонами до Контракту підписані додаткові угоди від 30.12.2016, 24.02.2017, 27.02.2017, 05.03.2018 року, у яких неодноразово змінювались умови оплати по Контракту, зокрема:

- відповідно до додаткової угоди від 27.02.2017 Сторони домовились провести оплату Товару по специфікації № 8 від 16.03.2016 протягом 720 днів з дати поставки;

- відповідно до додаткової угоди від 05.03.2018 Сторони домовились провести оплату Товару по специфікації № 8 від 16.03.2016 протягом 1080 днів з дати поставки.

- додатковою угодою від 24.02.2017 сторони погодили дію контракту до 31.12.2018.

Позивач в позовній заяві та його представник в засіданні суду зазначив, що позивач виконав умови Контракту в повному обсязі, товар передав покупцеві, а покупець його отримав, проте, відповідач вартість товару не оплатив, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду. Дані обставини повністю підтверджені і визнані відповідачем.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із Контракту № 3023 від 31.08.2015 року, що за своїм змістом є договором поставки товару, вимоги позивача витікають із суті прав та обовязків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. Враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору, згідно якого здійснювалася міжнародна поставка вантажу, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів зі змінами і доповненнями, Митною конвенцією про міжнародні перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року, Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Закону України «Про міжнародне приватне право» та інших нормативними актами, які регулюють цю сферу діяльності, до яких приєдналася Україна.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Нормами частин 1-3 ст. 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з міжнародними правилами Умови поставки FCA означають, що продавець вважається виконавшим свої обов'язки стосовно поставки товару, що пройшов митне очищення для ввезення, з моменту передачі його у розпорядження перевізника в узгодженному пункті. Ризик втрати або пошкодження товару переходить від продавця до покупця у зазначеному місці.

Таким чином, за умовами п.п. 2.2., 4.1., 4.8. Контракту, у ОСОБА_3 № 8 від 16.03.2016 року сторони погодили, що умови поставки FCA (Інкотермс 2010) в м. Бєлгород, 17.03.2016 року продавець передав, а покупець прийняв у м. Бєлгород ОСОБА_2 Федерації товар, зазначений у ОСОБА_3, і з цього моменту право власності на товар, як і усі ризики його втрати чи пошкодження, перейшли до покупця відповідача.

Відповідно до п. 3.2. Контракту, в редакції додаткової угоди від 05.03.2018 року, сторони домовились, що оплата товару, переданого відповідно до специфікації № 8 від 16.03.2016 року, здійснюється протягом 1080 днів з дати поставки.

Контракт № 3023 від 31.08.2015 року припинив свою дію 31.12.2018 року, проте, відповідачем не сплачено заборгованість за поставлений товар в розмірі 560 000,00 руб. РФ, що еквівалентно 234 571,61 грн.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 лютого 2017 р. у справі N 6-1905цс16, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Про такі випадки йдеться у ст. ст. 193, 524 та 533 ЦК України, Законі України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декреті Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законі України від 23 вересня 1994 р. N 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з'ясувати сутність такого визначення.

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що договір поставки укладений сторонами з дотриманням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, ними виконувався. Наявність і розмір спірної заборгованості у сумі 560 000,00 руб. РФ, що еквівалентно 234 571,61 грн. позивачем доведено належними і допустимими доказами, відповідачем визнано, тому вимога позивача підлягає задоволенню у судовому порядку.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, визнання позову відповідачем, суд позовні вимоги щодо стягнення 560 000,00 руб. РФ, що еквівалентно 234 571,61 грн., задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, на підставі вищезазначеного і норм статті 129 ГПК України, позивачу належить до повернення з державного бюджету 1759 грн. 29 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) - сплачений судовий збір у розмірі 1759 грн. 29 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кемікал Елементс Юкрейн», , місцезнаходження: 18028, м. Черкаси, пр. Хіміків, 74 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім», ІНН НОМЕР_3, КПП 771801001, ОДРН 880, ОСОБА_2 Федерація, 107497, м. Москва, вул. Монтажна, 9, стр. 1, поверх 3, приміщення ІV, ком. 13, оф. 28, поточний рахунок № , філіал ОАО «Сбербанк России», Ростовське відділення № 5221, БІК 046015602, кор. рахунок № 560 000 руб. РФ, що еквівалентно 234 571 грн. 61 коп., 1759 грн. 29 коп. судових витрат.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Хімічні елементи «Русхім», ІНН НОМЕР_3, КПП 771801001, ОДРН 880, ОСОБА_2 Федерація, 107497, м. Москва, вул. Монтажна, 9, стр. 1, поверх 3, приміщення ІV, ком. 13, оф. 28, поточний рахунок № , філіал ОАО «Сбербанк России», Ростовське відділення № 5221, БІК 046015602, кор. рахунок № з державного бюджету 1759 грн. 29 коп. судових витрат, сплачених по квитанції № 6 від 11.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.02.2019 року.

Суддя В.М. Грачов