РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2019Справа № 910/14584/18

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2
про стягнення 206 672,69 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаМартинюк С.М.
від відповідачаСинельников М.О.
від третьої особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 206672,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.17.2346167 від 14.03.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9316999 та договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795 зі встановленою страховою сумою «Автоцивілка Плюс», а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 відкрито провадження у справі №910/14584/18, залучено до участі у справі ОСОБА_2 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 05.12.2018.

29.11.2018 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та відзив на позов.

03.12.2018 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 206 672,69 грн страхового відшкодування, 1 240,04 грн 3% річних та 7 506,97 грн інфляційних втрат, всього 215 419,70 грн.

У підготовчому засіданні 05.12.2018 було оголошено перерву до 09.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва учасників судового процесу викликано у підготовче засідання призначене на 09.01.2019.

17.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 23.01.2019.

21.01.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2019.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що відповідач повністю виконав свій обов'язок щодо відшкодування шкоди внаслідок виплати коштів безпосередньо на рахунок потерпілої особи в узгодженому з ним розмірі. У зв'язку з цим, з посиланням на п.п. 8.3.18, 9.16, 13.1.11, 14.3 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.17.2346167 від 14.03.2019 відповідач стверджує, що обов'язок з відшкодування 206672,69 грн має бути покладений на страхувальника за цим договором - ОСОБА_5 Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не було надано всіх необхідних документів, які вимагаються правилами страхування, а тому посилання позивача на виникнення у відповідача обов'язку виплатити страхове відшкодування за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795 є безпідставними.

Третя особа представників у судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалася.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.03.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.17.2346167 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі, автомобілем Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Вигодонабувачем за Договором є ПАТ «КБ «Глобус».

26.01.2018 о 08 год. 15 хв. в місті Києві по вул. Заболотного, 156/1, сталася ДТП, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_2, був не уважним, не врахував дорожню обстановку, під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai, державний номер НОМЕР_3, внаслідок чого транспортний засіб Skoda, державний номер НОМЕР_2, відкинуло на сусідню смугу, де він здійснив зіткнення з транспортним засобом Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, який рухався в цій смузі в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2018 у справі №752/2644/18, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Звіту №205 від 22.02.2018, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Укравтолізинг» в особі оцінювача ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП складає 241458,25 грн.

У відповідності до Калькуляції №КА-2742 від 08.02.2018, рахунку-фактури №СЧ-0000403 від 15.02.2018 та Акту виконаних робіт №ЗА-0001926 від 13.04.2018, складених виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр на Кільцевій», фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, склала 213922,91 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди страхувальником було понесено витрати у розмірі 850,00 грн, що підтверджується актом №5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.01.2018 та квитанцією №691208 від 26.01.2018.

На підставі страхових актів №3.18.159-1 від 15.02.2018, №3.18.159-2 від 19.02.2018 та №3.18.159-3 від 03.05.2019, у відповідності до розрахунку сум страхового відшкодування, визначених вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у загальній сумі 206672,69 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО00497 від 15.02.2018 на суму 110519,83 грн, №ЦО00585 від 19.02.2018 та №ЦО01539 від 03.05.2018 (з яких: 206172,69 грн сплачено на рахунок виконавця ремонтних робіт та 500 грн безпосередньо страхувальнику - в якості відшкодування витрат, понесених на евакуацію транспортного засобу).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, в силу ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України з моменту виплати страхового відшкодування (дата останнього платежу - 03.05.2018) до позивача перейшло в межах суми 206672,69 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2018 у справі №752/2644/18 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Skoda, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом Skoda, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 999 Цивільного кодексу України і ст.ст. 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим.

Як свідчать обставини справи та не заперечується сторонами, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9316999 (надалі - Поліс №АК/9316999).

Вказаним договором (полісом) №АК/9316999 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн.

Також судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (як страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795 (надалі - Договір добровільного страхування відповідальності) зі встановленою страховою сумою «Автоцивілка Плюс» 250000,00 грн, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю та здоров'ю фізичної особи або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, під час здійснення страхувальником експлуатації застрахованого транспортного засобу - автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_2.

Отже, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» як на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так і за договором добровільного страхування в обсязі, що перевищує ліміт відповідальності за обов'язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Листом №2689/3.18.159 від 04.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди внаслідок ДТП у загальному розмірі 206672,69 грн.

Вказана заява була отримана відповідачем 13.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №5166.

Проте, заява позивача відповідачем задоволена не була, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача в судовому порядку суми страхового відшкодування за спірним страховим випадком у загальному розмірі 206672,69 грн, з яких: 86539,92 грн на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9316999 та 120132,77 грн на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено судом на підставі наявних у справі документів, складених виконавцем ремонтних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, склала 213922,91 грн. Крім того, на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди було понесено витрати у розмірі 850,00 грн.

В свою чергу, до позивача перейшло право вимоги в межах суми 206672,69 грн.

За таких обставин, з огляду на визначені полісом №АК/9316999 розміри лімітів відповідальності та франшизи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розмір витрат на евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9316999 у розмірі 86539,92 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що 24.05.2018 ОСОБА_5 подав до ПАТ «Страхова Група ТАС» заяву про страхове відшкодування, в якій ОСОБА_5 як власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП та погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 13460,08 грн. 26.06.2018 відповідач сплатив ОСОБА_5 страхове відшкодуванню за полісом №АК/9316999 в розмірі 13460,08 грн. Відтак, за твердженням відповідача, оскільки потерпілий ОСОБА_5 самостійно обрав відповідний порядок та розмір страхового відшкодування, погоджена сума була перерахована потерпілому, і тим самим ПАТ «Страхова група «ТАС» повністю виконало свої зобов'язання згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, суд відзначає, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом), а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом).

При цьому, у силу приписів ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього.

Отже, внаслідок виплати позивачем страхового відшкодування за Договором до позивача в межах суми 206672,69 грн перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме на тих умовах, які існували у страхувальника за вказаним Договором (ОСОБА_5Б.).

Як зазначає сам відповідач заява про виплату страхового відшкодування була подана ОСОБА_5 24.05.2018, тобто після виплати позивачем страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.17.2346167 від 14.03.2019 та переходу до позивача права вимоги на суму 206672,69 грн, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому, з огляду на те, що заява позивача про відшкодування шкоди була отримана відповідачем 13.06.2018, на момент розгляду заяви ОСОБА_5 відповідач був обізнаний про перехід права вимоги на суму 206672,69 грн за спірним страховим випадком до позивача.

Більш того, із наведеного позивачем розрахунку в розрізі кожного договору страхування окремо слідує, що до відшкодування на підставі полісу №АК/9316999 позивачем заявлено суму коштів в межах ліміту відповідальності страховика з вирахуванням сплаченої на користь ОСОБА_5 суми відшкодування (100000,00 грн мінус 13460,08 грн ).

Доводи відповідача про наявність підстав для звернення позивача до ОСОБА_5 з вимогою про повернення страхового відшкодування відповідно до п. 8.3.18 п. 8.3 п. 9.16 у зв'язку з отриманням відшкодування від відповідача до уваги судом не приймаються, оскільки, станом на дату виплати позивачем відшкодування за Договором КАСКО (15.02.2018, 19.02.2018 та 03.05.2018) та, відповідно, переходу до нього прав вимоги в межах фактичних витрат (206672,69 грн) відповідачем на користь ОСОБА_5 як потерпілого внаслідок ДТП жодних виплат здійснено не було.

При цьому, судом враховано, що страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Водночас, відповідно до п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, є 2016 року випуску. Відтак, оскільки строк експлуатації автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, не перевищує 7 років, а докази існування обставин, зазначених у п. 7.39 Методики, у справі відсутні, значення коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку приймається таким, що дорівнює 0. Висновок стосовно того, що в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу слід приймати таким, що дорівнює нулю, зроблено і оцінювачем, що відображено у вищевказаному Звіті №205 від 22.02.2018.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми відшкодування у розмірі 120132,77 грн на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795 суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Пунктом 1.2 Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника) Закритого акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (надалі - Правила) передбачено, що за договором страхування, укладеним на підставі Правил, Страхувальник зобов'язується сплатити страхову премію у встановлених цим договором розмірах та строки, а Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку і на умовах, визначених договором страхування.

У відповідності до п. 4.1 Правил страховий випадок - передбачена Договором подія, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Страховим випадком за Договором добровільного страхування відповідальності власників наземного транспорту - настання відповідальності Страхувальника та/або Водія Застрахованого ТЗ, що визнана рішенням суду, що набуло чинності; або Страхувальникому добровільному порядку за умови, якщо Страховик письмово надав свою попередню згоду на визнання вимог (претензій) Третіх осіб.

Згідно з п. 4.4 Правил страховим ризиком є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода, а саме: подія, що сталася під час руху Застрахованого ТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки.

За умовами Договору добровільного страхування відповідальності, розмір страхової суми становить 250000,00 грн, розмір франшизи 0 грн.

Таким чином, з урахуванням визначених Договором добровільного страхування відповідальності розмірів страхової суми та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також розміру суми відшкодування, яке підлягає виплаті на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9316999, на підставі даного договору відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 120132,77 грн.

Відповідно до п. 14.6 Правил протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів, передбачених пунктом 13.1 Правил та Договором, страховик: приймає рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування та складає страховий акт за формою, встановленою Страховиком; або у випадку об'єктивної необхідності проведення додаткових заходів з розслідування обставин страхового випадку письмово повідомляє про це Страхувальника та призначає чітко визначений термін такого розслідування, після закінчення якого приймає одне з рішень, передбачених пунктом 14.6.1 або 14.6.2 Правил.

Згідно з п. 14.8 Правил виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дня підписання страхового акту.

Проте, сума відшкодування виплачена відповідачем на користь позивача не була.

Належними та допустимими доказами наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем не доведено.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення суми відшкодування за Договором добровільного страхування відповідальності, відповідач зазначає, що позивачем до заяви про здійснення страхового відшкодування не було надано всіх визначених у п.п. 13.1.1 п. 13.1 Правил страхування документів.

Відповідно до п. 13.1 Правил страхування для отримання страхового відшкодування страхувальник або інша особа, яка відповідно до умов Договору має право на отримання страхового відшкодування, повинні надати страховику документи, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків: 13.1.1. з добровільного страхування відповідальності власників наземного транспорту таки документи: 13.1.1.1. заява про настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок; 13.1.1.2. заява на виплату страхового відшкодування; 13.1.1.3. Договір; 13.1.1.4. довідки від компетентних органів про факт настання, причини та наслідки заподіяння Третім особам шкоди - за необхідності відповідно до Договору; 13.1.1.5. претензії Третіх осіб щодо відшкодування шкоди; 13.1.1.6. документи, що підтверджують задоволення Страхувальником претензій Третіх осіб, якщо Страхувальник самостійно відшкодував заподіяну шкоду за попередньої згоди Страховика; 13.1.1.7. документи, що підтверджують часткове звільнення Страхувальника від відповідальності за заподіяння шкоди (якщо є відповідне рішення компетентних органів, або суду); 13.1.1.8. свідоцтво про реєстрацію Застрахованого ТЗ та/або тимчасовий реєстраційний талон Застрахованого ТЗ; 13.1.1.9. посвідчення Водія та/або талон до посвідчення водія особи, яка керувала Застрахованим ТЗ під час дорожньо-транспортної пригоди; 13.1.1.10. довіреність Водія на право користування та/ або розпорядження Застрахованим ТЗ, якщо власником Застрахованого ТЗ є фізична особа і Водій не вказаний в свідоцтві на реєстрацію Застрахованого ТЗ, документи Водія, що керував Застрахованим ТЗ за присутності Страхувальника та/або власника Застрахованого ТЗ; 13.1.1.11. подорожній лист (для Страхувальників - фізичних осіб-підприємців або для Страхувальників - юридичних осіб) згідно з яким здійснювалась експлуатація Застрахованого ТЗ під час дорожньо-транспортної пригоди; 13.1.1.12. рішення суду про встановлення відповідальності Страхувальника та розміру заподіяної Третій особі шкоди, у випадку розгляду матеріалів у суді; 13.1.1.13. документи, які підтверджують розмір майнової шкоди; 13.1.1.14. документи, які підтверджують розмір особистої шкоди, зокрема: а. довідка медичних закладів про термін тимчасової непрацездатності Третьої особи або довідка про встановлення інвалідності; б. свідоцтво про смерть Третьої особи; 13.1.1.15. акт про право на спадщину у разі смерті Третьої особи; 13.1.1.16. документ про призначення Третій особі опікуна або піклувальника; 13.1.1.17. документ, що посвідчує особу Третьої особи, її спадкоємця або опікуна, або піклувальника, довідки про присвоєння їм ідентифікаційних номерів; 13.1.1.18. документ про здійснені Страхувальником застраховані витрати; 13.1.1.19. інші документи, необхідні для з'ясування причин, обставин та наслідків настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, розміру заподіяної шкоди, розміру застрахованих витрат Страхувальника та прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, що передбачені Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви №3.18.159 про відшкодування шкоди позивачем було додано такі документи:

- копія договору добровільного страхування наземного транспорту №202.17.2346167 від 14.03.2017 та заява;

- копія свідоцтва про реєстрацію та посвідчення водія;

- копія Довідки МВС №632742;

- копія постанови Голосіївського районного суду м.Києва - справа №752/2644/18;

- копія звіту №205 від 22.02.2018 ТОВ «Укравтолізинг» з додатками;

- копія калькуляції від 08.02.2018 №КА-2742 ТОВ «Автоцентр на Кільцевій»;

- копія Акта здачі-прийняття робіт від 26.01.2018 та квитанції №691208 ФОП Лавриненко Р.В.;

- Копія заяви про подію;

- Копія заяви про виплату страхового відшкодування;

- Копія листа від 05.03.2018 №50-14/298 ПАТ «Глобус Банк»;

- Копія страхового акту №3.18.159-1 від 15.02.2018,

- Копія страхового акту №3.18.159-2 від 19.02.2018

- Копія страхового акту №3.18.159-3 від 03.05.2019;

- Копія платіжних доручень №ЦО00497 від 15.02.2018, №ЦО00585 від 19.02.2018, №ЦО01539 від 03.05.2018.

Таким чином, на переконання суду, разом із заявою про виплату страхового відшкодування позивачем було надано всі необхідні документи, якими підтверджується як факт настання ДТП та розмір заподіяної шкоди, так і факт переходу до позивача на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України права вимоги в межах суми 206672,69 грн, яке потерпіла особа мала до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, суд враховує, що позивач не є стороною Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795, не перебуває у договірних відносинах із власником застрахованого за вказаним договором транспортного засобу, а відтак логічним є те, що у позивача могли бути відсутні такі документи як власне копія самого договору, копія свідоцтва водія про реєстрацію транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2, посвідчення водія даного транспортного засобу, а тому ненадання таких документів не є підставою для відмови у виплаті суми страхового відшкодування за спірним страховим випадком. Більш того, матеріали справи не містять документів, які б свідчили, що відповідач повідомляв позивача про наявність недоліків у поданих ним документах та вказував на необхідність їх усунення.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та допустимими доказами обставин, повідомлених позивачем не спростовано, доказів існування підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування загальному розмірі 206672,69 грн (з яких: 86539,92 грн за Полісом №АК/9316999 та 120132,77 грн за Договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ9№2795) є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1240,04 грн (519,24 грн за Полісом №АК/9316999 та 720,80 грн за Договором добровільного страхування відповідальності) та інфляційні втрати у розмірі 7506,97 (3143,39 грн за Полісом №АК/9316999 та 4363,58 грн за Договором добровільного страхування відповідальності) за період прострочення з 12.09.2018 по 23.11.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання з виплати суми страхового відшкодування, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м.Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) суму страхового відшкодування у розмірі 206672 (двісті шість тисяч шістсот сімдесят дві) грн 69 коп., 3% річних у розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 7506 (сім тисяч п'ятсот шість) грн 97 коп. та судовий збір у розмірі 3231 (три тисячі двісті тридцять одна) грн 30 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено:28.02.2019.

Суддя Ю.М. Смирнова