РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2019Справа № 921/346/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" (4600, м.Тернопіль, вул. Майдан Волі, 2)

до 1) Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46000, м.Тернопіль, вул. Київська, 3а, )

2) Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6)

про стягнення 742 098 грн. 43 коп. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

Представники сторін:

від позивача: Євдокимов А.М. адв.

від відповідача -1: не з'явився

від відповідача -2: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, та Управління державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області, про стягнення 742 098 грн. 43 коп. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що при здійсненні виконавчого провадження №40307829 по виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2012 у справі №2-5966/2011, державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Єрохіним О.В. за результатом реалізації на електронних торгах іпотечного майна іпотекодавця ОСОБА_3, на яке було звернено стягнення в рахунок погашення нею боргу позичальників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перед ВАТ «Державний ощадний банк» по кредитних договорах, не враховано, що грошовою одиницею стягнення є Євро та незаконно перераховано кошти в сумі 742 098,43 грн. ОСОБА_3, що призвело до завдання шкоди стягувачу - філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк", яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2018 відкрито провадження у справі № 921/346/18 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2018 замінено первісного відповідача 2 - Управління державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області (бульвар Т.Шевченка, 3, м. Тернопіль) на належного - Державну казначейську службу України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ), справу №921/346/18 направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатом автоматизованого розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 921/346/18 передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою суду від 22.11.2018 справу № 921/346/18 прийнято до свого провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2018.

30.11.2018 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду.

10.12.2018 через канцелярію суду відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження у справі. Відповідач зазначає, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено конвертацію коштів у національній валюті - гривні, виручених від реалізації переданого в іпотеку майна у будь-яку іншу валюту обчислення боргу; зауважує, що приписи ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин не застосовуються, з огляду на те, що кошти у національній валюті в сумі 1 984 512 грн., виручені державним виконавцем від реалізації переданого в іпотеку майна, котра здійснювалась на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлено початкову вартість переданого в іпотеку майна у національній валюті - гривні, та котра здійснювалась у встановленому ст .39, 41, 46, 47, 51 Закону порядку, ці кошти у національній валюті не є виявленими у боржника коштами. Вказує, що зазначення у судовому рішенні різних грошових сум, а саме заборгованості за договорами кредиту у Євро та в гривневому еквіваленті, а також валюту реалізації предмета іпотеки та його початкову вартість 2 560 000,00 гривень, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за рішенням суду, відсутність законодавчого врегулювання вказаних обставин за умови відсутності чіткої вказівки на такий порядок виконання рішення суду у самому рішенні не можуть свідчити про вину державного виконавця та бути підставою для стягнення матеріальної шкоди.

У клопотанні про зупинення провадження у справі відповідач просив зупинити провадження у справі до закінчення касаційного провадження у справі № 2-5966/11.

18.12.2018 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив відповідача 1. Позивач на заперечення відповідача-1 вказує, що доводам ВДВС вже надано правову оцінку судом, зокрема, правомірність дій державного виконавця щодо здійсненого розподілу виручених грошових коштів та обчислення суми заборгованості в іноземній валюті вже були предметом дослідження у справі № 2-5966/11 за скаргою АТ «Ощадбанк» за результатом якої Тернопільським міськрайонним судом 26.03.2018 винесено ухвалу, в якій встановлено та досліджено усі обставини, на які посилається відповідач 1, а також встановлено вину державного виконавця, окрім того ВДВС не оспорюється та не заперечується заявлена сума матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 18.12.2018 відмовлено відповідачу - 1 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі; відкладено підготовче засідання на 17.01.2019.

Ухвалою суду від 17.01.2019 відкладено підготовче засідання на 05.02.2019.

Ухвалою суду від 05.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2019.

25.02.2019 до суду від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення на позовну заяву.

У засіданні суду 26.02.2019 оголошувалась перерва до 28.02.2019.

28.02.2019 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про відмову у прийнятті додаткових пояснень відповідача-1, заперечення на подані пояснення та виступ по судових дебатах у письмовому вигляді.

За результатом розгляду вказаних клопотань та враховуючи подання відповідачем-1 додаткових пояснень після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, суд не приймає додаткові пояснення відповідача-1 та залишає їх без розгляду в порядку ч. 2 ст. 207 ГПК України.

У судовому засіданні 28.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідачів у засідання суду не з'явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись відповідно до ст. 120 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк розгляду, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи по суті спору за наявними матеріалами.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі обставини справи та надані докази в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2012 року у справі № 2-5966/11 позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" задоволені частково, в рахунок погашення заборгованості

- ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 10 квітня 2006 року у сумі 28974,54 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.01. 2012 року (100 євро=1030.8440) грн становить 298682,30 гривень;

- ОСОБА_5 за договором відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 року у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.01. 2012 року (100 євро=1030.8440) грн становить 298683,02 гривень;

- ОСОБА_6 за договором відновлювальної кредитної лінії №6 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,59 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.01. 2012 року (100 євро=1030.8440) грн становить 298682,82 гривень;

- ОСОБА_7 за договором відновлювальної кредитної лінії №7 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.01. 2012 року (100 євро=1030.8440) грн становить 298683,03 гривень;

- ОСОБА_8 за договором відновлювальної кредитної лінії №8 від 10 квітня 2006 року у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2012 року (100 євро=1030.8440) грн становить 298683,02 гривень

- звернено стягнення на належне ОСОБА_3 та передане нею згідно Іпотечного договору від 30 квітня 2009 р., нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в селі Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області; та реалізувати передане в іпотеку майно на прилюдних торгах з початковою вартістю 2560000 гривень.

18 жовтня 2013 постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ відкрито виконавче провадження № 40307829 згідно виконавчого листа №2-5966/2011р, який видано 23.04.2012 року Тернопільським міськрайонним судом на підставі рішення суду від 21.03.2012 у справі № 2-5966/11.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 20.10.2016 роз'яснено рішення у справі №2-5966/11 від 21.03.2012 і зазначено, що грошовою одиницею стягнення грошових коштів в частині заборгованості є Євро.

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 310590 від 27.01.2018, предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка, площею 0,18 га, було реалізовано за ціною 2 088 960 гривень, з яких 1 984512 гривень підлягають перерахуванню на рахунок продавця.

Згідно з розпорядженням державного виконавця Єрохіна О.В. № 40307829 від 01 лютого 2018 року, затвердженого начальником відділу ДВС, грошові кошти, що надійшли від реалізації предмета іпотеки при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5966/2011, виданого 23 квітня 2012 року, вирішено розподілити наступним чином: 742 098,43 грн.- перерахувати на користь ОСОБА_3, 1 092572,15 грн. - на користь ТОУ АТ «Ощадбанк», 149341,42 грн. - виконавчий збір, 500 грн. - витрати виконавчого провадження.

З наданих матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що 22.02.2018 головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Єрохіним О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2018, відповідно до якої встановлено, що предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 308,5 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Баківці Тернопільського району та земельна ділянка площею 0,18 г реалізовано на електронних торгах; кошти в сумі 1 092 572,15 грн. перераховані стягувачу, згідно платіжного доручення № 239 від 01.02.2018 року; припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення; виконавче провадження закінчено на підставі п.9 част.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження ".

Не погоджуючись із діями державного виконавця, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось із скаргою до суду на дії посадових осіб Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у виконавчому провадженні № 40307829, в якій просив: визнати неправомірними дії державного виконавця Єрохіна О.В. та начальника відділу Кузьми П.Г. в частині неперерахування коштів у сумі 742098,43 гривень на рахунок філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» та зобов'язати Тернопільський районний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перерахувати кошти в сумі 742098,43 гривень на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування скарги зазначено, що дії посадових осіб Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області є неправомірними, оскільки кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, які мали бути перераховані на рахунок філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості, були безпідставно повернені боржнику ОСОБА_3, а заборгованість перед стягувачем не була погашена в повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2018 у справі № 2-5966/11 скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця ТРВ ДВС Єрохіна О.В. у виконавчому провадженні № 40307829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5966/11, виданого 23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом, щодо неперахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», в задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо неперахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та про зобов'язання Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перерахувати кошти в сумі 742098,43 гривень на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» - відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 14.08.2018 ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2018 у справі № 2-5966/11 залишено без змін.

Посилаючись на неправомірні дії державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Єрохіна О.В. у виконавчому провадженні № 40307829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5966/11, виданого 23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом, щодо неперахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», факт чого встановлено ухвалою суду від 26.03.2018, та положення ч. 2 ст. 1166, ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, позивач - ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся із даним позовом в порядку господарського судочинства до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, у розмірі 742 098,43 грн.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.09.2018 у справі № 926/3837/17, від 21.12.2018 у справі № 905/1071/17.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи приведені норми чинного законодавства України, збитки, заподіяні державним виконавцем юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Як вже зазначалось вище, протиправність дій головного державного виконавця ТРВ ДВС Єрохіна О.В. у виконавчому провадженні № 40307829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5966/11, виданого 23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом, щодо неперахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», встановлено судовим рішеннями у справі № 2-5966/11.

Зокрема, відповідно до змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2018 у справі № 2-5966/11, яка залишена постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 14.08.2018 за скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, встановлено, що погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки в ході здійснення виконавчого провадження ВП №40307829, у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ

станом на день зарахування коштів на рахунок стягувана, зумовило невиконання судового

рішення в повному обсязі. Враховуючи те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги стягувача АТ «Ощадбанк» не були повністю задоволені, тому перерахування коштів в розмірі 742 098,43 грн. боржнику ОСОБА_3 суперечить вимогам ст.ст. 47, 51 ЗУ «Про

виконавче провадження».

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди вже встановлений судовим рішенням, яке набрали законної сили, і в цій частині мають преюдиційне значення для вирішення даного спору відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Пред'являючи виконавчий документ до виконання, стягувач має законні та обґрунтовані очікування, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, буде виконано відповідно до вимог та в порядку, встановленому законом, у розумний строк, необхідний для вчинення таких дій, що також не потребуватиме вчинення стягувачем додаткових дій, яких можна було б уникнути у разі дотримання вимог Закону.

Враховуючи, що рішенням суду встановлено неправомірність дій державного виконавця, і позивачем належними засобами доказування доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача-1 та завданням позивачу шкоди, з огляду на те, що права стягувача на належне виконання рішення суду та отримання задоволення своїх вимог за результатом виконавчого провадження у встановленому порядку, у т.ч. з урахуванням валюти договірних відносин, що державним виконавцем дотримано не було, і в даному випадку шкода у розмірі 742 098,43 грн. неотриманих стягувачем і незаконно перерахованих боржнику коштів, є об'єктивним наслідком поведінки державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Єрохіна О.В. у виконавчому провадженні № 40307829, судом у даній справі встановлено усі елементи складу правопорушення, наявність яких є необхідною для відшкодування шкоди, завданої державним органом.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення відповідача 1 щодо того, що ним виконане повністю рішення суду, не приймаються судом до уваги, оскільки виконавче провадження видано на звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості фізичних осіб у Євро, що також підтверджується ухвалою суду від 20.10.2016, якою роз'яснено порядок виконання рішення суду, і державному виконавцю було достеменно відомо про прийняття та зміст ухвали від 20.10.2016.

Відповідач-1 всупереч вказаним вимогам не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між його діями та завданою шкодою, не заперечував розмір шкоди..

За таких обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк» та наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 742 098, 43 грн. шкоди, завданої неправомірними діями державної виконавчої служби.

У позовній заяві позивач просить стягнути заявлену суму 742 098,43 грн. на свою користь через органи казначейства.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" закріплено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, набуває та здійснює свої цивільні права та обов'язки (частина 2 статті 2, стаття 170 ЦК України).

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади: Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (дії якого призвели до завдання шкоди позивачу) та Державної казначейської служби України (орган, який відповідно до закону здійснює повернення коштів з бюджету).

При цьому, відповідно до вимог процесуального законодавства резолютивна частина рішення не повинна містити відомостей щодо органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов'язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Аналогічний правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 180, 233, 236-240 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Держави України на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01023, м.Київ, вул.Госпітальна, буд.12-Г, ) в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" (4600, м.Тернопіль, вул. Майдан Волі, 2) 742 098 (сімсот сорок дві тисячі дев'яносто вісім) грн. 43 коп шкоди, завданої неправомірними діями Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено: 06.03.2019

Суддя О.М.Ярмак