ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3521/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл Траст", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл сервіс", м. Харків

про стягнення 97132,40 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, керівник згідно витягу з ЄДРПОУ від 25.07.2016;

відповідача не зявився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Ойл Траст", 20.12.2018 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Ойл сервіс", коштів у розмірі 97132,40 грн. перерахованих відповідачу в якості передплати. Свої вимоги обґрунтовує з посиланням на договір оренди № 01-12/1 від 01.12.2014 р., в рамках якого відповідачу, як орендодавцю, були перераховані грошові кошти та утворилась переплата у розмірі 97132,40 грн., яка у добровільному порядку відповідачем не була повернута позивачу на його письмову вимогу від 31.10.2018 р. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2018 р. прийнято позовну заяву ТОВ "Ойл Траст" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3521/18 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 22.01.2019 р., керуючись приписами ст. 252 ГПК України, суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження та у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 12:00 19.02.2019 р., в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 19.02.2019 представником позивача подано клопотання (вх. 4432) про поновлення строку для подання додаткового доказу та долучення до матеріалів справи доказів якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Крім того, 19.02.2019 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. 4431), в якій лише уточнені реквізити сторін.

Вказана заява не є заявою яка в розуміррі приписів ст. 46 ГПК України потребує вчинення окремих процесуальних дій, а відтак приймається судом та розгляд справи продовжено з її урахуванням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.02.2019 клопотання ТОВ "Ойл Траст" (вх. № 4432 від 19.02.2019 р.) було залишено без розгляду; докази, додані до вказаного клопотання до розгляду не прийняті, оскільки заявником не наведено достатніх та допустимих доказів в обґрунтування підстав поважності причин пропуску встановленого судом процесуального строку на подання доказів у справі, неповідомлення позивачем суду в порядку ч. 4 ст.80 ГПК України, п. 5, 8 ч. 3 с. 162 ГПК України про такі докази та причини, з яких їх неможливо подати у встановлений судом строк (разом з позовною заявою, а також не надання їх у перше судове засідання) і заходи, які вживались позивачем з метою отримання таких доказів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити зазначаючи на безпідставності користування відповідачем грошовими коштами, перерахованими позивачем в якості передплати за договором оренди № 01-12/1 від 01.12.2014 р.

Відповідач у призначене судове засідання свого повноважного представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в порядку п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті за адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, при цьому явка відповідача не була визнана судом обовязковою, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами, в порядку ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.12.2014 року між ТОВ "ОЙЛ ТРАСТ" (позивач, орендар) та ТОВ "ОЙЛ СЕРВІС" (відповідач, орендодавець) було укладено Договір оренди №01-12/1, за умовами якого орендодавець передає, а орендатор приймає в строкове користування наступне майно: бензинову електростанцію GE12000HBS/GS (АЗС74), бензоагрегат (АЗС 79) та бензинову електростанцію GE12000HBS/GS (АЗС78).

Відповідно до п.2.1. День початку оренди - 01.12.2014 року.

Згідно п.2.2 Договору строк закінчення оренди - 31.12.2015 року.

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передачі від 01.12.2014, на підставі якого орендодавець передав, а Орендар прийняв електростанцію GE12000HBS/GS (АЗС74), бензоагрегат (АЗС 79) та бензинову щію GE12000HBS/GS (АЗС78).

Відповідно до п.3.1 Договору за користування бензиновою електростанцією GE12000HBS/GS (АЗС74), бензоагрегатом (АЗС 79) та бензиновою електростанцію GE12000HBS/GS (АЗС78) орендар сплачує плату з розрахунку 9000 гривень з ПДВ за місяць оренди.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, орендну плату орендатор перераховує орендодавцю не пізніше 10 банківських днів з моменту вручення йому рахунку на оплату.

Позивач вказує, що на виконання умов вищезазначеного договору, з метою тривалої співпраці між сторонами платіжними дорученнями перераховано ТОВ "ОЙЛ СЕРВІС" передоплату у розмірі 97635,43 грн., а саме: платіжними дорученнями № 694 від 04.12.2014 року, згідно якого перераховано 1888,19 гривень; № 710 від 10.12.2014 року, згідно якого перераховано 29250,72 гривень; № 712 від 10.12.2014 року, згідно якого перераховано 22606,00 гривень; № 762 від 18.12.2014 року, згідно якого перераховано 980,00 гривень; № 789 від 25.12.2014 року, згідно якого перераховано 36180,34 гривень; № 801 від 29.12.2014 року, згідно якого перераховано 4740,00 гривень; № 867 від 06.01.2015 року, згідно якого перераховано 1990,18 гривень.

Відповідно до розрахунку позивача ним фактично сплачено за вказаним вище договором на користь відповідача 97635,43 грн., в результаті чого утворилась переплата 97132,40 грн., яка не була повернута ТОВ "ОЙЛ СЕРВІС" та безпідставно збережена відповідачем, що і стало підставою звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору оренди № 01-12/1.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строки оренди узгоджений сторонами у п.п 2.1- 2.2. договору - з 01.12.2014 до 31.12.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди, що підтверджується актами приймання-передачі від 01.12.2014 року, копії якого долучена до матеріалів справи (а.с.18-19).

Також матеріалами справи підтверджено перерахування на користь відповідача орендної плати у загальному розмірі 97635,43 грн. (а.с.20-26).

При цьому, з цих грошових коштів, як зазначає позивач, грошові кошти у розмірі 97132,40 грн., перераховані як авансовий платіж є безпідставно збереженими відповідачем коштами, які підлягають поверненню позивачу.

За приписами ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до п. 7.1, 73. договору, зміни або розірвання договору можуть бути вчинені за згодою сторін. У разі розірвання договору в зв'язку з закінченням строку оренди або відмовою від нього, орендар зобов'язаний повернути орендоване майно за актом приймання-передачі (повернення) та саме з цього моменту майно вважається повернутим.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій (подання всіх доказів в обґрунтування позовних вимог разом з позовною заявою).

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів дострокового розірвання спірного договору оренди та повернення орендованого майна відповідачу, що виключає можливість встановлення дійсного періоду користування позивачем орендованим майном та, відповідно, визнання грошових коштів, перерахованих відповідачу, безпідставно збереженими останнім.

Таким чином, з огляду на те, що дострокове розірвання договору оренди та повернення орендованого майна відповідачу не підтверджено належними та допустимими доказами, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої суми, а відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих та недоведених належними доказами.

За приписами ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір, у звязку з відмовою у позову, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України та статтями 1, 2, 11, 129, 233, 236- 238, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 25.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_2