ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/85/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ;

до Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", 61070, м. Харків, вул. Чкалова, 17; ;

про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобовязання у розмірі 92041,08 грн.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом вих. № 14-4/1738 від 26.12.2018 (вх. № 85/19 від 04.01.2019) до Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" про стягнення трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 3426/15-ТЕ-32 від 30.01.2015 у розмірі 92041,08 грн., з яких: 87203,52 грн. пені та 4837,56 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу № 3426/15-ТЕ-32 від 30.01.2015, зокрема п. 6.1 вказаного договору. В якості правових підстав позову посилається, зокрема, на положення статей 20, 173-175, 193, 216, 230-232 ГК України, ст. ст. 11, 16, 509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи визначено здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та на підставі ч. 4 ст. 250 ГПК України встановлено строк 30 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Розяснено сторонам, що у випадку неподанням відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не поданням позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених ст. 248 ГПК України.

29.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. №2559 від 29.01.2019), в якому останній просив відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування заявлених вимог відповідач зазначив, що останній є державною, бюджетною та неприбутковою установою, яка повністю фінансується з Державного бюджету України, а тому розрахунок за зобовязаннями останньої здійснюється виключно Державною казначейською службою, окрім цього, відповідач зазначає, що затримки щодо здійснення оплати за поставлений газ відбувались виключно з вини позивача по справі, який не своєчасно не оформлював відповідні акти, у звязку з чим, на думку відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

06.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив вих. №14/4 від 04.02.2019 (вх. №3323 від 06.02.2019), в якому позивач підтримує заявлені вимоги, та зазначає, що умовами договору передбачено порядок та строки здійснення розрахунків за поставлений газ, а тому твердження, що останній ніби то невчасно отримував акти від позивача на оплату газу є необґрунтованим, та не звільняє відповідача від обовязку виконувати умови договору.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив передбаченим ст. 167 ГПК України, не скористався. Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Національний аерокосмічний університет ім. М. Є. Жуковського 30.01.2015 укладено договір № 3426/15-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до умов п.1.1. якого, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно із п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу , оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2 договору сторони погодили ціну на природній газ у розмірі 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн, крім того, ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Як вбачається з актів приймання передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2014, від 31.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, 30.09.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015 на виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 5 137 135,09 грн.:

- у січні 2015 року 375,748 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 491 929,29грн.;

- у лютому 2015 року 354,446 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 464 040,71 грн.;

- у березні 2015 року 311,334 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 407 598,48 грн.;

- у квітні 2015 року 201,880 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 604 489,28 грн.;

- у травні 2015 року 116,798 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 349 728,25грн.;

- у червні 2015 року 59,078 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 176 897,26грн.;

- у липні 2015 року 50,006 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 149 732,97 грн.;

- у серпні 2015 року 40,321 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 120 733,17 грн.;

- у вересні 2015 року 72,371 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 216 700,49 грн.;

- у жовтні 2015 року 179,427 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 537 258,28 грн.;

- у листопаді 2015 року 224,112 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 671 058,57 грн.;

- у грудні 2015 року 316,257 тис.куб.м. з урахуванням витрат на транспортування та ПДВ на суму 946 968,34 грн.;

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, наголошує на тому, що відповідач за переданий йому природній газ оплату здійснював несвоєчасно, не у визначений договором строк, чим порушив умови пункту 6.1 договору.

Відповідно до п.7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Згідно із п.7.2. договору у разі невиконання покупцем п.6.1. умов договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як стверджує позивач, у зв'язку із порушенням відповідачем умов пункту 6.1 договору, а саме строку щодо здійснення розрахунку за поставлений газ, останнім було нараховано відповідачу пеня у розмірі 87203,52 грн., 3 % річних у розмірі 4837,56 грн..

Відповідач заперечуючи проти позову заперечує та вказує на те, що останнім здійснено остаточний розрахунок за поставлений газ, однак прострочення виникло внаслідок того, що відповідач є державною, бюджетною установою і утримується за рахунок коштів з державного бюджету України, а тому внаслідок не своєчасного оформлення позивачем відповідних актів відбувалась і затримка щодо оплати газу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач протягом січня-грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5137135,09 грн, яка була сплачена позивачем з порушенням вимог п.6.1 договору, тобто несвоєчасно. Зазначена обставина також підтверджується розрахунком, наданим позивачем, актами приймання-передачі природного газу та Сальдовою відомістю по підприємству. Водночас, станом на момент подання позову, відповідач за поставлений природний газ розрахувався у повному обсязі, що підтверджується складеною позивачем довідкою по операціях відповідача за Договором, а також розрахунком позовних вимог.

Проте, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги п. 6.1. Договору.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо прострочення платежів через несвоєчасне отримання від позивача актів приймання-передачі природного газу.

Позивач фактично передав газ в повному обсязі та вчасно, тому відповідно у відповідача виник обов'язок щодо його повної оплати у відповідності до п. 6.1. Договору, тобто до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.11.2014 по справі № 924/943/14, де чітко зазначено, що п. 6.1. Договору не пов'язує обов'язок щодо сплати помісячного відповідачем за отриманий природний газ до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу з датою надіслання відповідного акту.

Крім того, показники спожитого газу відповідно до умов договору вносяться відповідачем, оскільки він складає акт та надсилає його позивачу.

Таким чином, неможливість оплати в зв'язку з тим, що відповідачу не було відомо обсяги спожитого газу та (або) суму не можуть бути враховані оскільки в розпорядженні відповідача знаходилися всі данні для визначення вартості спожитого газу. До того ж, відповідно до п. 3.4. Договору, відповідач першочергово повинен надати підготовленні акти позивачу для їх підписання. Тобто без здійснення першочергових дій з боку відповідача позивач не міг самостійно скласти акти приймання-передачі. При цьому, п. 6.1. Договору вказує, що оплата здійснюється на підставі акту, тобто фактично на підставі складання акту, і жодне положення договору не пов'язує строк оплати з моментами надіслання актів чи їх отримання. Крім того, в актах міститься дата їх складання, яка погоджена сторонами шляхом підписання вказаних актів та проставляння печаток підприємств. Тому наявні в матеріалах справи акти приймання - передачі є достатніми доказами для підтвердження складання вказаних актів у відповідні дати.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений природний газ у строки визначені договором, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязання, у звязку з чим, позовні вимоги щодо стягнення пені та 3 % річних за несвоєчасне здійснення розрахунків за поставлений газ з позивачем згідно умов договору за, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень жовтень, листопад та грудень 2015, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. Договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо 3% річних за користування коштами в сумі 4837,56 грн., суд провівши власні розрахунки встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому в підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

За змістом частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм па праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 87 203,52 грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення №6011682 від 27.12.2018 на суму 1762,00грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн., враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (61070, м. Харків, вул. Чкалова, 17; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) заборгованість у розмірі 92041,08 грн., з яких 87203,52 грн. пені, 4837,56 грн. 3 % річних, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.03.2019.

Суддя ОСОБА_1