ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа№ 910/422/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Пономаренко А.Є.

відповідача - Гойдик Т.Л.

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

на рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. (повне рішення складено 04.06.2018 р.)

у справі № 910/422/18 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державної служби геології та надр України

про стягнення заборгованості у розмірі 10429226,82 грн

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" про стягнення збитків 5950000,00 грн збитків, 496865,75 грн 3% річних та 3982361,07 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум", не було виконано умови договору купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р., що завдало збитків позивачу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. у цій справі у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що факт істотного порушення відповідачем договірних зобов'язань за договором купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р. щодо сплати коштів у розмірі 5950000,00 грн був встановлений у рішенні Господарського суду м. Києва від 03.11.2014 р. у справі № 910/19411/14.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що заявлена позивачем сума збитків може відноситись до реальних збитків позивача, та не є упущеною вигодою. Окрім того, відповідач в добровільному порядку виконав своє зобов'язання щодо сплати збитків 05.02.2016 р., проте позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, та 09.02.2016 р. повернув сплачені грошові кошти.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/422/18 та призначено її до розгляду.

25.07.2018 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про призначення у цій справі судової економічної експертизи.

У розгляді справи неодноразово оголошувалися перерви в судових засіданнях.

Разом з цим суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 р. справу № 910/422/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/422/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. справу № 910/422/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.01.2019 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2019 р.

У засідання суду, призначене на 12.02.2019 р., представник третьої особи не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності зазначеного представника суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.11.2000 р. між Полтавським державним геологічним підприємством "Полтаванафтогазгеологія" (далі - підприємство), яке реорганізовано у Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтаванафтогазгеологія", та Закритим акціонерним товариством "Девон" (далі - інвестор), яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Девон", було укладено договір № 1-Д21/008/2000 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність на геологічне вивчення з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Сахалінського родовища (далі - інвестиційний договір).

Відповідно до п. 1.3 інвестиційного договору предметом цього договору є спільна виробнича діяльність; спільна інвестиційна діяльність з метою розробки та експлуатації родовища, впровадження передової техніки і технології по схемам ДПР; реалізація спільної діяльності з метою отримання доходів.

Згідно з п. 2.3 інвестиційного договору учасники погодились здійснити внески до спільної діяльності у наступній пропорції: Полтавське державне геологічне підприємство "Полтаванафтогазгеологія" - 40% та Закрите акціонерне товариство "Девон" - 60%.

Договір набуває чинності з моменту його узгодження департаментом екології та використання надр Міністерства екології та природних ресурсів України на термін дії Ліцензії і може бути пролонгований за взаємною згодою учасників і погодження департаментом екології та використання надр Міністерства екології та природних ресурсів України, при умові виконання Програми робіт затвердження у встановленому порядку ДКЗ України (п. 20.1 інвестиційного договору).

Додатковою угодою № 5 від 30.07.2007 р. до інвестиційного договору було включено Національну акціонерну компанію "Надра України" до складу учасників та викладено договір про спільну діяльність у новій редакції.

Предмет цього договору є спільна діяльність учасників з метою геологічного вивчення, дослідно-промислової розробки ділянки надр на певній території в межах програми робіт спільної діяльності (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, майно, продукція, створені в результаті спільної діяльності, та одержані від такої діяльності доходи є спільною частковою власністю учасників.

Згідно з п.п. 4. 1, 4.2, 4.3 договору розміри часток учасників визначено у таких пропорціях: Товариство з обмеженою відповідальністю "Девон" - 60%, Національна акціонерна компанія "Надра України" - 35% та Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтаванафтогазгеологія" - 5%.

15.05.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум", (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 230/12 (далі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу продавець підтверджує, що станом на дату укладення даного договору частка продавця у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором № 1-Д21/008/2000 від 28.11.2000 р. про спільну діяльність становить 35 %.

Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу продавець передає покупцю (відповідачу), а покупець з дати укладення цього договору набуває право власності на частку продавця у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором про спільну діяльність у розмірі 35 %.

Як передбачено п. 3 договору купівлі-продажу, сторони узгодили, що ціна продажу частки за цим договором без урахування ПДВ становить 11500000,00 грн, сума ПДВ 2300000,00 грн, разом з ПДВ 13800000,00 грн і сплачується покупцем продавцю протягом 30 банківських днів з дати підписання цього договору.

Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу всі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані із ним, у тому числі пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення своїх договірних зобов'язань за договором купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р., не здійснив сплату грошових коштів в розмірі 5950000,00 грн. Відтак, вказана сума коштів, за доводами позивача, є неодержаним доходом (упущеною вигодою), яку він міг би отримати в разі дотримання відповідачем умов вказаного договору.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 р. у справі № 910/19411/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 р., позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" про розірвання договору купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р. задоволено повністю, розірвано договір купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік".

Вказаним вище рішенням було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" не виконало зобов'язання щодо повної сплати грошових коштів в сумі 13800000,00 грн в строк, передбачений умовами договору купівлі-продажу. Так, відповідачем сплачено лише 7850000,00 грн, що за умовами договору про спільну діяльність є істотною умовою вказаного договору і надає позивачу право вимагати розірвання договору купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р.

Згідно з в ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Відтак, не потребує доказуванню при розгляді цієї справи встановлений у вказаному судовому рішенні факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" зобов'язань зі сплати грошових коштів на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" в розмірі 5950 000,00 грн відповідно до умов договору купівлі-продажу.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 р. у справі № 910/10308/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2017 р., відмовлено заступнику прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної служби геології та надр України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", Приватного акціонерного товариства "Девон", Закритого акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" про визнання права власності Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" на частку у розмірі 35% у спільній частковій власності за договором про спільну діяльність № 1-Д21/008/2000 від 28.11.2000 р. вартістю 13800000,00 грн.

Вбачається, що позивач у цій справі заявляє до стягнення з відповідача несплачену ним суму грошових коштів за договором купівлі-продажу у розмірі 5950000,00 грн, обґрунтовуючи її як збитки у вигляді упущеної вигоди, яку він міг би отримати в разі дотримання відповідачем умов вказаного договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як передбачено ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Так, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38.

Як передбачено ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Вбачається, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих розірванням договору купівлі-продажу, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, факт понесення збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками у розмірі 5950000,00 грн.

Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження можливості реального отримання доходів у розмірі 5950000,00 грн у разі належного виконання зобов'язання, а також вжиття кредитором заходів для їх одержання, що є необхідним при заявленні до стягнення упущеної вигоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 5950000,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Отже закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як розірвання договору.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Таким чином сам факт розірвання договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, а також не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Відтак, правовідносини сторін даного спору щодо проведення розрахунків, що виникли у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р., регулюються відповідними нормами зобов'язального права, незважаючи на розірвання відповідного договору.

Отже, заявлена позивачем до стягнення сума коштів у розмірі 5950000,00 грн, що являє собою несплачену відповідачем вартість частки за договором купівлі-продажу, є невиконаним зобов'язанням за договором купівлі-продажу та не вважається збитками в розумінні наведених норм законодавства, та відповідно не є ні упущеною вигодою, як зазначає позивач, ні реальними збитками, як вважає відповідач.

Як передбачено в ч. 1 ст. 528 ГПК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2016 р. на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" було перераховано Товариством з обмеженою діяльністю "Авант трейд лімітед" 5950000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 69 від 05.20.2016 р. з призначенням платежу: "добровіль. відшкод-ня збитків, завданих розірванням дог. куп.-прод. № 230/12 від 15.05.2012 зг. ріш-ня господ.суду м.Києва від 03.11.2014 за ТОВ "Голден Деррік".

Однак вказану суму коштів позивач відмовився приймати та повернув Товариству з обмеженою діяльністю "Авант трейд лімітед" як помилково перераховані.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення збитків у розмірі 5950000,00 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 496865,75 грн та інфляційні втрати в розмірі 3982361,07 грн за загальний період прострочки з 20.02.2015 р. по 01.12.2017 р.

Однак, вказані вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами від основного зобов'язання.

Стосовно клопотання відповідача про призначення у цій справі судової економічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так, предметом заявленого позову є відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а підставою позову - неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу № 230/12 від 15.05.2012 р.

При цьому, встановлення обставин правомірності стягнення заявлених збитків, їх характер (упущена вигода або реальні збитки) та розмір, відноситься до компетенції суду у даному спорі та не потребує спеціальних знань.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, дослідивши питання, які були поставлені судовому експерту для роз'яснення, колегія суддів дійшла висновку про те, що з'ясувати ці питання можливо під час розгляду справи по суті, оскільки більшість питань мають правовий характер та потреба у спеціальних знаннях відсутня.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. у справі № 910/422/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.03.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай