ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2019 м. Ужгород Справа № 907/475/17

Господарський суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Ушак І.Г., суддів - Пригара Л.І., Ремецькі О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Тячівської місцевої прокуратури, м. Тячів Закарпатської області в інтересах держави в особі:

позивач-1 - головне управління Держгеокадастру в Закарпатської області, м. Ужгород Закарпатської області

позивач-2 - Тячівська міська рада, м. Тячів Закарпатської області

до відповідача - колективного сільськогосподарського підприємства "Руськополівське", с. Руське Поле Закарпатської області

за участю:

- публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору (третя особа-1);

- товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОЛОТВИНО", с. Ляхівці Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (третя особа-2);

- фермерського господарства "Продукти Карпат", с. Руське Поле Закарпатської області як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (третя особа-3)

про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу Руськополівський на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га;

- визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401584210грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46;

- зобов'язання колективного сільськогосподарського підприємства "Руськополівське", юридична адреса: АДРЕСА_1 вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями колективного сільськогосподарського підприємства "Руськополівське" в с. Руське Поле

- припинення КСП "Руськополівське" права постійного користування земельною ділянкою площею 1487,9 га, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу "Руськополівський" на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, в частині 416,612 га та про скасування державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401584210грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", виданого радгосп-заводу "Руськополівський" який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46, в частині 416,612 га

представники:

позивача-1 - Костан Олександр Васильович, представник за довіреністю;

позивача-2 -Візичканич Василь Іванович - представник за довіреністю; Титов Денис Анатолійович - представник за довіреністю

відповідача - Аваєва Н.В., представник за довіреністю (в режимі відеоконференції);

третьої особи -1 - Паращинець Мирослав Миколайович, представник за довіреністю;

третьої особи -2 - Волков Павло Олександрович, представник за довіреністю (в режимі відеоконференції); ;

третьої особи -3 - Мишинчук Василь Васильович, представник за довіреністю

за участі представників прокуратури - Лемак Р.В., Варга І.В., прокурори відділу прокуратури Закарпатської області

в с т а н о в и в:

31.05.2017 заступник керівника Тячівської районної місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру та Тячівської міської ради до Колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» та ОСОБА_10 про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу Руськополівський на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 26.06.1997, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га, визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, серії НОМЕР_1 від 26.06.1997 та зобов'язання вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями КСП «Руськополівське» в с. Руське Поле.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2017 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 20.06.2017.

Ухвалою суду від 20.06.2017 розгляд справи відкладено на 04.07.2017.

Ухвалою суду від 04.07.2017 продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд на 09.08.2017.

Однак, 09.08.2017 року судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Андрейчук Л.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 15.08.2017 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Закарпатської області від 15.08.2017 року № 02-02/233/17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №907/475/17.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 15.08.2017 року до складу колегії по розгляду справи №907/475/17 (головуючого суддю Андрейчук Л.В. визначено автоматизованою системою документообігу суду) введено суддів Пригара Л.І., Івашкович І.В.

Ухвалою суду від 17.08.2017 колегією суддів у складі головуючого судді Андрейчук Л.В., суддів: Пригара Л.І., Івашкович І.В. прийнято справу до свого провадження та призначено її розгляд на 11.09.2017.

Ухвалою суду від 11.09.2017 розгляд справи відкладено на 03.10.2017.

Однак у зв'язку з припиненням повноважень члена колегії - судді Івашкович І.В., судове засідання у визначену дату не відбулося, розпорядженням керівника апарату суду № 02-02/292/17 від 04.10.2017 року, у зв'язку з наведеним, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

За даними протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів по розгляду даної справи суддю Івашкович І.В. замінено суддею Бобрик Г.Й.

Ухвалою суду від 09.10.2017 колегією суддів прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд справи на 07.11.2017.

Однак, 07.11.2017 року судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Пригара Л.І. у відпустці та перебуванням головуючого судді у відрядженні.

Ухвалою суду від 21.11.2017 розгляд справи відкладено на 30.11.2017.

Однак у зв'язку з перебуванням члена колегії - судді Бобрик Г.Й, судове засідання у визначену дату не відбулося, розпорядженням керівника апарату суду № 02-02/303/17 від 01.12.2017 року у зв'язку з наведеним призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

За даними протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів по розгляду даної справи суддю Бобрик Г.Й. замінено суддею Ремецькі О.Ф.

Ухвалою суду від 14.12.2017 справу прийнято до свого провадження колегією суддів та призначено її розгляд на 23.01.2018.

Згідно з п.п. 9 Розділу 11 Господарського процесуального кодексу України (в редакції що діє з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 23.01.2018 року, оголошено перерву до 06.02.2018 року.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 06.02.2018 року відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 22.02.2018 року.

Однак, у визначену дату, судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням головуючого судді Андрейчук Л.В. у відрядженні.

Ухвалою від 26.02.2018 відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 15.03.2018.

Однак у зв'язку з перебуванням головуючого судді Андрейчук Л.В. у додатковій відпустці судове засідання у визначену дату не відбулося, розпорядженням керівника апарату суду № 02-02/30/18 від 19.03.2018 року у зв'язку з наведеним призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Закарпатської області від 19.03.2018 року справу розподілено судді Ушак І.Г. як головуючому судді.

За таких обставин та на підставі ч. 14 ст. 32 ГПК України колегією суддів у складі: головуючого судді - Ушак І.Г., суддів - Пригара Л.І., Ремецькі О.Ф. прийнято справу до свого провадження на стадії підготовчого провадження та призначено її до розгляду спочатку, призначивши підготовче засідання на 18.04.2018.

Ухвалою суду від 18.04.2018 відкладено підготовче засідання на 14.05.2018.

Ухвалою суду від 14.05.2018 продовжено строк підготовчого засідання та призначено підготовче засідання на 04.06.2018.

12.03.2018 до суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (далі - банк) як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у даній справі. За змістом заяви банк просить частково припинити право постійного користування земельною ділянкою КСП «Руськополівське» на земельну ділянку площею 1487,9 га та скасувати державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401584210грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46 та повернути вказану земельну ділянку в землі запасу Тячівської міської ради.

Заява обґрунтовується тим, що до банку як власника будівель та споруд придбаних у відповідача на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які як об'єкти нерухомості розміщені на земельній ділянці, що надана відповідачеві на підставі оспорюваного державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, переходить за приписами цивільного та земельного законодавства право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди.

Ухвалою від 19.04.18 залишено без руху заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» через долучення до заяви копій документів не завірених належним чином та встановлено заявнику строк для усунення недоліків заяви.

11.05.2018 на адресу господарського суду надійшла заява публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про усунення недоліків та надано завірені копії письмових доказів.

Ухвалою Господарського суд Закарпатської області від 14.05.2018 позовну заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», м. Ужгород як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

У зв'язку неможливістю проведення засідання суду у зазначену дату через перебування у відпустці членів колегії - судді Пригара Л.І. (з 04.06.2018 по 06.07.2018р.) та судді Ремецькі О.Ф. (з 29.05.2018 по 23.06.2018) головуючий суддя 1.06.18 звернувся з питанням заміни у встановленому порядку зазначених членів колегії.

01.06.2018 при проведенні автоматизованого розподілу справи автоматизованою системою сформовано протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями (причина: не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи).

За таких обставин судове засідання у даній справі, яке було призначено на 04.06.18, не відбулося.

18.06.18 суддя Ремецькі О.Ф. відкликана з відпустки, розпорядженням керівника апарату господарського суду Закарпатської області № 02-02/56/18 від 18.06.2018 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи для визначення складу колегії.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Закарпатської області від 18.06.18 до складу колегії по розгляду справи № 907/475/18 (головуючий суддя Ушак І.Г., суддя Ремецькі О.Ф.) введено суддю Васьковського О.В. Ухвалою суду від 19.06.2018 колегією суддів прийнято справу № 907/475/17 до свого провадження на стадії підготовчого провадження та призначено її до розгляду спочатку, підготовче засідання призначено на 05.07.2018.

У засіданні суду, яке відбулося 5.07.18 за участі всіх учасників процесу, для вирішення питань пов'язаних з розглядом відводу складу суду оголошено перерву до 14-ї год. 13.07.18.

У зв'язку неможливістю проведення засідання суду у зазначену дату через перебування у відпустці члена колегії - судді Васьковського О.В. (з 9.07.18 по 20.07.18 відповідно до наказу № 02.4-08/23-к від 25.06.2018 р.). головуючий суддя 12.07.18 звернувся з питанням заміни члена колегії суддів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Закарпатської області № 02-02/112/18 від 12.07.2018 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи № 907/475/17 для визначення складу колегії.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Закарпатської області від 12.07.2018 до складу колегії по розгляду справи № 907/475/17 (головуючий суддя - Ушак І.Г., суддя Ремецькі О.Ф.) введено суддю Пригару Л.І.

Ухвалою суду від 12.07.18 справа прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Ушак І.Г., суддів - Пригара Л.І., Ремецькі О.Ф. на стадії підготовчого провадження, призначена до розгляду спочатку та ухвалено підготовче засідання провести у раніше визначену дату - 13 липня 2018р.

Ухвалою від 13.07.18 провадження у справі було зупинено до вирішення питання відводу колегії суддів у складі головуючого судді - Ушак І.Г., суддів - Пригара Л.І., Ремецькі О.Ф. заявленого представником відповідача - КСП «Руськополівське» - суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

18.07.18 матеріали справи у відповідності до п.4 ст. 39 ГПК України та на виконання розпорядження господарського суду Закарпатської області від 17.07.2018 № 01-03а/1/18 для вирішення питання про відвід були надіслані господарському суду Львівської області.

27.07.18 ухвалою господарського суду Львівської області у даній справі у задоволенні заяви про відвід колегії суддів відмовлено.

7.08.18 повернута справа надійшла до господарському суду Закарпатської області.

Ухвалою суду від 17.08.18 провадження у даній справі поновлено; призначено підготовче засідання на 20.09.18.

Ухвалою суду від 20.09.18 за клопотанням представника відповідача погодженим всіма присутніми у засіданні суду учасниками процесу, підготовче засідання суду у даній справі було відкладено на 18.10.18 для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Ухвалою від 18.10.18р. у зв'язку з клопотанням представника третьої особи-2 та необхідністю вирішення питання прийняття до провадження позовної заяви третьої особи-3 із самостійними вимогами на предмет спору у даній справі, судом було відкладено підготовче засідання на 15-00 год. 7 листопада 2018р.

Ухвалою від 05.11.18 після усунення недоліків позовної заяви фермерського господарства "Продукти Карпат", с. Руське Поле Закарпатської області судом прийнято позовну заяву останнього, як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору до спільного розгляду з первісним позовом зі встановленням строків відповідачу для надання суду та іншим учасникам процесу відзиву на зазначену позовну заяву, третій особі із самостійними вимогами, прокурору та позивачам - для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 29.11.2018 відкладено підготовче засідання на 17.12.2018.

Ухвалою суду від 17.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019.

У судовому засіданні 16.01.2019 розпочато розгляд справи по суті. Судом в порядку ст. 216 ГПК України за згодою уповноважених представників учасників процесу, присутніх у судових засіданнях з розгляду справи по суті: 16.01.2019, 21.02.2019 та 22.02.2019 оголошувались перерви до 10:30 год. - 21.02.2019, 14:00 год. - 21.02.2019 та 11:00 год. - 22.02.2018 відповідно.

Прокурор просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, вказує що підставою для звернення Тячівської місцевої прокуратури із позовною заявою до суду є порушення інтересів держави, що полягають у недотриманні забезпечення права на землю держави, раціонального використання та охорони земель.

Так, Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівська міська рада є органами, уповноваженими представляти інтереси держави. Незаконне користування КСП «Руськополівське» земельною ділянкою на території Тячівської територіальної громади Закарпатської області за межами населених пунктів та в межах с. Руське Поле порушує інтереси держави та Тячівської територіально громади, та є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з даним позовом до суду в її інтересах в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівської міської ради.

Згідно з п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду Eкраїни від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Підставами для представництва інтересів держави є неналежне здійснення повноважень Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області та Тячівської міської ради щодо звернення за захистом до суду, з приводу повернення земельних ділянок в розпорядження Тячівської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, що призводить до незабезпечення поповнення місцевого бюджету коштами, які б надходили в результаті стягнення орендної плати.

З метою захисту інтересів держави, порушення яких є очевидним, Тячівська місцева прокуратура звертається до суду.

Позивачем 1 - Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатської області, м. Ужгород Закарпатської області у поданих письмових поясненнях та його уповноваженим представником позовні вимоги підтримано. Так, позивач 1 вказує, що Відповідно до листа відділу у Тячівському районі Головного управління від 28.08.2018 № 709/412-18-0.27 відомості про наявність та межі земельних ділянок відповідно до державного акту на право постійного користування виданого радгосп - заводу "Руськополівський" відсутні в державному земельному кадастрі, що унеможливлює виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 17.08.2018 по справі № 907/475/17.

Отже, беручи до уваги те, що державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 є правовстановлюючим документом "старого взірця", який був виготовлений без проведення комплексу робіт з геодезичного встановлення меж земельної ділянки, відомості про земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру, що в свою чергу не дає змоги визначення точних меж земельних ділянок, включених до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 на місцевості, та ідентифікувати земельні ділянки, що були сформовані та передані у власність (користування) юридичним та фізичним особам, в результаті проведення процедури вилучення земельних ділянок чи припинення права постійного користування у випадку добровільної відмови.

Повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 Кодексу.

Повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення переходили від одного органу до іншого. Зокрема, районні державні адміністрації на їх території передавали земельні ділянки із земель державної власності за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання до 01.01.2013.

З 01.01.2013 органом, що уповноважений здійснювати розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Завданням Головного управління, відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308 є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Закарпатської області. До повноважень Головного управління не входить вжиття заходів щодо проведення моніторингу, систематизації чи узагальнення прийнятих рішень органів державної влади (місцевого самоврядування) щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Зазначена інформація надходить до Головного управління тільки в межах реалізації повноважень Головного управління, визначених Положенням.

Таким чином, розпорядником інформації про прийняті рішення щодо вилучення земельних ділянок, включених до державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, є орган державної влади, що уповноважений на прийняття відповідних розпорядчих актів про вилучення земельних ділянок чи припинення права постійного користування.

Позивач 2 - Тячівська міська рада просить суд заявлені прокурором позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поданих суду додаткових поясненнях посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, просить суд взяти до уваги те, що такого порядку набуття права користування земельною ділянкою, як перехід права постійного користування землею за розподільчим балансом до новоствореної юридичної особи в результаті виділу, нормами ЗК України не передбачено.

З аналізу викладених норм статті 92 ЗК України (у відповідній редакції) та статті 178 ЦК України позивач 2 стверджує про те, що земельна ділянка, яка перебувала в постійному користуванні радгосп-заводу «Руськополівський», що припинився в результаті реорганізації, не відноситься до об'єктів цивільних прав, що вилучені з цивільного обороту або обмежені в обороті, або є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи, а тому у разі переходу права на цю земельну ділянку в порядку правонаступництва внаслідок приєднання застосовуються лише обмеження, встановлені частиною 2 статті 92 ЗК України, щодо суб'єктного складу осіб, які можуть набути на неї право в порядку правонаступництва.

Відповідно до п. "в" ч.1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності, зокрема, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка площею 1487,90 га перебуває у фактичному користуванні новоствореної юридичної особи - КСП «Руськополівське», яке є частковим правонаступником радгосп-заводу «Руськополівський». Водночас, дане КСП «Руськополівське» не є підприємством державної або комунальної власності, а тому на нього не поширюється дія статті 92 ЗК України щодо права постійного користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідачем не доведено суду те, що КСП «Руськополівське» зверталося до уповноважених органів з заявами про оформлення права на землю відповідно до чинного земельного законодавства.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, зазначає, що прокурор звертаючись з позовом до суду не надав доказів порушення прав та охоронюваних інтересів держави, також не надано доказів того, що позов направлений на запобігання можливим правопорушенням.

Посилаючись на наявні та чинні, на думку прокурора документи, останній не надав ні документи в оригіналах, не підтвердив чинності цих документів, а також надав завірені копії документів, які не відповідають оригіналам, що наявні у Відповідача, зокрема прокурор надав КОПІЇ Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, який має дописи, які в оригіналі документу не містяться. В позовній заяві також є посилання на документи, які прокурор не надає навіть у копіях.

Прокурор зазначає про припинення діяльності ДП « Руськополівське», але не надає доказів цього, посилається на наказ Міністерства аграрної політики № 777 від 15.12.2006 року, яким нібито радгосп-завод «Руськополівський» реорганізовано в ДП «Руськополівське», але зміст цього наказу інший.

Прокурор у позовній заяві посилається на розпорядження голови Тячівської РДА № 87 від 05.02.2010 року, яке було скасоване в судовому порядку.

Прокурор у позовній заяві зазначає про 8 наказів, які були видані в період з 1998 по 2006 рік радгосп-заводом «Руськополівським», якими нібито передано на баланс Руськополівської сільської ради земельні ділянки загальною площею 306,22 га, але ці накази були скасовані, доказів передачі земельних ділянок, як об'єктів цивільних прав Із виготовленням землевпорядної документації, підписанням відповідних документів, тощо) на баланс Руськополівської сільської ради не має.

Щодо посилань прокурора на документи, що свідчать про перехід права власності на будівлі до третіх осіб і оформлення прав на земельні ділянки під цими будівлями, відповідач зазначає, що такі особи мають можливість самостійно реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у користування чи власність, звернувшись із відповідною заявою про виділення частини земельної ділянки у користування чи власність, або в судовому порядку.

Також, відповідач звертає увагу суду, що до відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Нормами законодавства, як чинного на момент звернення до суду, так і чинного на момент купівлі нерухомого майна та переходу права на нерухоме майно встановлений відповідний порядок та підстави припинення права користування земельною ділянкою та, зокрема, визначено, що саме до компетенції відповідних органів належить вирішення питання про припинення права користування земельною ділянкою, а також порядок звернення до компетентного органу, і у разі неправомірної відмови уповноваженого на вирішення відповідного питання органу у особи, чиє право порушене, виникає підстава для звернення до суду із позовом.

Зазначає, що Позивач не оскаржує права КСП «Руськополівське» на спірну земельну ділянку з посиланням на незаконність переходу права користування від радгосп-заводу «Руськополівське». Прокурор визначає КСП «Руськополівське» як Відповідача, тобто зазначає наявність права у останнього на спірну земельну ділянку. Прокурор зазначає про припинення юридичної особи радгосп-завод «Руськополівський», але не надає доказів цього. Вказує, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ідентифікаційний код 00413883, датою реєстрації зазначено дату - 01.10.1996 року. Прокурор не оскаржує жодного акту органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Сам факт розташування земель, що перебувають у постійному користуванні Відповідача в межах і за межами населеного пункту не свідчить про порушення прав Тячівської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатської області.

Беручи до уваги приписи законодавства, вважає, що законних підстав для задоволення позову не має та позивач, звернувшись до суду, невірно обрав спосіб захисту свого права.

Також наголошує, що Відповідач має факти порушення його права, щодо користування спірною земельною ділянкою з боку Тячівської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатської області - що приховується прокурором.

Зважаючи на викладене, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурором подано письмову відповідь на відзив, за текстом якої зазначає, що місцевою прокуратурою до позовної заяви додано наказ Міністерства аграрної політики № 777 від 15.12.2006 згідно з яким, державним реєстратором Тячівської РДА внесено відомості до ЄДРПОУ про реорганізацію радгосп-заводу «Руськополівський» в Державне підприємство «Руськополівське». Крім того, в подальшому, рішенням загальних зборів ДП «Руськополівське» від 21.11.2010, копія якого додана до позовної заяви, припинило свою діяльність шляхом перетворення на колективне сільськогосподарське підприємство «Руськополівське» (далі КСП «Руськополівське»). Вказане рішення загальних зборів ДП «Руськополівське» стало підставою для реорганізації (припинення відповідно до ст. 104 ЦК України) ДП Руськополівське в КСП «Руськополівське».

Крім того, прокуратурою додано до позовної заяви витяги з ЄДРПОУ, в яких міститься інформація щодо реорганізації (припинення) юридичної особи ДП «Руськополівське».

Таким чином, доводи представника відповідача щодо недоведеності прокуратурою факту припинення юридичної особи ДП «Руськополівське» є неправдивими та не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах чинного цивільного законодавства.

В той же час, представником відповідача у відзиві не вказано на факти, що підтверджують існування юридичної особи ДП «Руськополівське».

Прокурор не представляє в даній позовній заяві інтереси третіх осіб чи відповідачів, а представляє інтереси держави в особі Тячівської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, підстави представництва яких зазначено в позовній заяві.

Так, прокуратурою в позовній заяві оскаржується право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_1 від 24.06.1994.

Зазначені позовні вимоги оскаржуються на підставі положень ст. 141 Земельного кодексу України, а саме: пунктом «в» - припинення юридичної особи радгосп-завод «Руськополівський» шляхом його перетворення на ДП «Руськополівське» та в подальшому на КСП «Руськополівське» та пунктом «е» - в набутті іншими особами права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на даній земельній ділянці, права на яку належним чином згідно законодавства не переоформлено.

Таким чином, прокуратурою в позовній заяві лише наводиться факт відчуження КСП «Руськополівське» нерухомого майна третім особам, що слугує підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою на підставі п. «е» ст. 141 Земельного кодексу України.

Таким чином, прокуратурою захищаються інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та територіальної громади в особі Тячівської міської ради на володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, які відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України та розділу II «Перехідні та прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» перебувають у їх власності та оспорюється незаконність користування КСП «Руськополівське» вказаними земельними ділянками на підставі оскаржуваного державного акту на землю.

В зв'язку з вище викладеним, просить позовну заяву Тячівської місцевої прокуратури по даній справі задовольнити в повному обсязі.

Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору (третя особа 1) - у поданій суду позовній заяві та у засіданнях суду вказує на обгрунтованість своїх вимог до відповідача з посиланням на вимоги ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України та п. «є» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, оскільки ПАТ «Комінвестбанк» придбано від КСП «Руськополівське» цілісний майновий комплекс, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні КСП «Руськополівське» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року у межах площі 1487,90га.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-СОЛОТВИНО» вважає заявлені позовні вимоги та вимоги третіх осіб безпідставними та необгрунтованими з мотивів, викладених у письмовому поясненні.

Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору (третя особа - 3) - у поданій суду позовній заяві та у засіданнях суду вказує на обгрунтованість своїх вимог до відповідача з посиланням на вимоги ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України та п. «є» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, оскільки Фермерським господарством «Продукти Карпат» придбано від КСП «Руськополівське» частину цілісного майнового комплексу за відповідним договором купівлі-продажу, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні КСП «Руськополівське» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року у межах площі 1487,90га.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 22.02.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами та учасниками справи матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Руськополівської сільської ради від 14 квітня 1994 року схвалено розроблений проект, яким передбачено залишити в постійному користуванні радгосп-заводу «Руськополівський» 1488,90 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 1288 га, з них орних - 342 га, багаторічних насаджень - 206 га, сінокосів - 313 га та пасовищ - 427 га.

На підставі вказаного рішення радгосп-завод «Руськополівський» виготовив державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 гід 24.06.1997, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 46.

За вказаним актом на право постійного користування радгосп-заводу «Руськополівський» надано в постійне користування 1487,9 га земель для сільськогосподарського користування.

Вартість вказаної земельної ділянки згідно висновку про ринкову вартість земельної ділянки на час вирішення спору в суді становить 401 584 210 грн.

Однак, встановлено, що згідно наказу Міністерства аграрної політики України №777 від 15.12.2006 радгосп-завод «Руськополівський» реорганізовано в Державне підприємство «Руськополівське». В подальшому, рішенням загальних зборів ДП Руськополівське» припинило свою діяльність шляхом перетворення на колективне сільськогосподарське підприємство «Руськополівське» (далі КСП Руськополівське»).

Таким чином, радгосп-завод «Руськополівський» припинив свою діяльність з моменту перетворення його на ДП «Руськополівське» та в подальшому на КСП «Руськополівське».

Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації № 87 від 05.02.2010 вилучено з радгосп-заводу «Руськополівський» земельну ділянку в розмірі 1,8 га між смт. Буштино та м. Тячів в урочищі «Казаканичево» та передано її в запас Руськополівської сільської ради.

Також, наказами радгосп-заводу «Руськополівський» № 20-г від 02.11.1998, №15-г від 24.03.1999, № 12-г від 26.03.2001, № 8-г від 17.04.2003, № 24 - г від 26.07.1999, № 17-г від 27.05.2003, № 13-г від 26.06.2006 та № 15-г від 10.07.2006 передано на баланс Руськополівської сільської ради та знято з балансу радгосп-заводу «Руськополівський» земельні ділянки загальною площею 306,22 га.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна встановлено, що комплекс будівель в АДРЕСА_1 (після перенумерації № 201) Тячівського району належить на праві колективної власності КСП «Руськополівське».

В той же час, згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року КСП Руськополівське» відчужило 28/100 частини майнового комплексу, а саме: корівник № 1, загальною площею 1473,6 хв.м,, з молочним блоком загальною площею 186,3 кв.м., корівник Ш 2, загальною площею 1473,6 кв.м., навіси, загальною площею 635 кв.м, та споруди (дві сінажні ями, траншея для сіна), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_10

Проте, згідно листа Тячівської міської ради №18/02-25.1 від 13.04.2017 АДРЕСА_1 відсутня взагалі, а майно КСП «Руськополівське» знаходиться по вул. Головній, 173 (після перенумерації № 201).

Таким чином, право власності на об'єкти нерухомості, які знаходяться на спірній земельній ділянці перейшли до інших осіб, а саме: КСП «Руськополівське» та гр. ОСОБА_10

Підставою оспорювання припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 1487,9 та на праві державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_1 є фактичне вибуття частини земельних ділянок з постійного користування радгосп-заводу «Руськополівський», припинення юридичної особи радгосп- заводу «Руськополівський» шляхом його перетворення на ДП «Руськополівське» та в подальшому на КСП «Руськополівське» (пункт «в» ст. 141 ЗК України) та в набутті іншими особами права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на даній земельній ділянці, права на яку належним чином згідно законодавства не переоформлено (пункт «е» ст. 141 ЗК України).

За доводами прокурора, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КСП «Руськополівське» не має державної чи комунальної частки власності, а тому, не має право на користування спірною земельною ділянкою на праві постійного користування.

Відповідно до листа Тячівського відділу Держгеокадастру в Закарпатській області вказані землі розташовані на території Руськополівської сільської ради в межах (38,8 га) населеного пункту та за межами населеного пункту (1449,1 га).

Згідно рішень Тячівської міської ради № 5247 від 21.08.2015 та Руськополівської сільської ради № 759 від 21.08.2015 об'єднано Тячівську міську та Руськополівську сільську територіальні громади в одну Тячівську міську об'єднану територіальну громаду з центром у місті Тячів.

Правонаступником активів і пасивів Тячівської міської ради та Руськополівської сільської ради: визначено Тячівську міську об'єднану територіальну громаду, утворену внаслідок добровільного об'єднання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За позовом прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатської області та

Тячівської міської ради

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст. 123 ЗК України.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України.

З наведеного вище вбачається, що порядок набуття, виникнення, а також припинення права постійного користування земельною ділянкою, що, зокрема, перебуває у державній чи комунальній власності, врегульований нормами ЗК України.

Згідно з ч.1 ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З наведеного вбачається, що порядок набуття права постійного користування врегульований нормами ЗК України.

Такого порядку набуття права користування земельною ділянкою, як перехід права постійного користування землею за розподільчим балансом до новоствореної юридичної особи в результаті ліквідації (реорганізації, виділу, поділу), нормами ЗК України не передбачено.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лише посвідчує факт надання такого права конкретній юридичній особі, в той час, як порядок отримання, виникнення та оформлення такого права визначений нормами ЗК України.

Відповідно до п. "в" ч.1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності, зокрема, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Судоми встановлено, що згідно наказу Міністерства аграрної політики України №777 від 15.12.2006 радгосп-завод «Руськополівський» реорганізовано в Державне підприємство «Руськополівське» шляхом затвердження статуту. Згідно наказу Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області №00445 від 30.09.2010 затверджено Акт оцінки майна цілісного майнового комплексу ДП «Руськополівське», внесено зміни до пункту 1 наказу Регіонального відділення ФДМУ по закарпатській області від 31.08.2009 за №00307, за яким прийнято рішення про приватизацію ДП «Руськополівське» шляхом перетворення у колективне сільськогосподарське підприємство.

Відтак, радгосп-завод «Руськополівський», якому було надано в постійне землекористування спірну земельну ділянку площею 1487,90 га, а також його правонаступник Державне підприємство «Руськополівське», утворене в процесі реорганізації радгосп-заводу, припининені у зв'язку з їх ліквідацією у 2007 та приватизацією у 2011 роках відповідно.

При цьому, за результатами проведеної приватизації державного підприємства утворено підприємство не державної форми власності, а спірна земельна ділянка площею 1487,90 га перебуває у фактичному користуванні новоствореної юридичної особи - КСП «Руськополівське», яке є частковим правонаступником ДП «Руськополівське».

З огляду на вищенаведене встановлено, що КСП «Руськополівське» не є підприємством державної або комунальної власності, а тому на нього не поширюється дія статті 92 ЗК України щодо права постійного користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що КСП «Руськополівське» зверталося до уповноважених органів з заявами про оформлення права на землю відповідно до чинного земельного законодавства.

За таких обставин суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, яке здійснюється на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 46 та похідних вимог щодо визнання недійсним Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 виданого 24.06.1994.

При цьому, посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 21.02.2011 (справа №21-3а11) щодо переходу права постійного користування від ліквідованого землекористувача до його правонаступника у даному випадку є помилковим, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними з огляду на те, що хоча мова і йде про застосування норми права - п. "в" ч. 1 ст. 141 ЗК України, проте у справі №21-3а11, у якій Верховний Суд України дійшов відповідного висновку, спірним було питання набуття права постійного користування земельною ділянкою учбовим закладом, який по-перше, є державною організацією, по-друге, є правонаступником, до якого перейшли всі майнові права попередньої юридичної особи, в т.ч. і право користування земельною ділянкою, тобто, на підставі ст. 108 ЦК України. У даній же справі таких обставин судом не встановлено. Водночас, встановлено, що відповідач не є підприємством державної чи комунальної власності та є новоствореною юридичною особою шляхом перетворення (ст. 109 ЦК України) та є частковим правонаступником, що не виключає його права на оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розміщені належні йому будівлі та споруди, у порядку, встановленому земельним законодавством. При цьому, посилання відповідача на те, що передача йому за результатами приватизації всіх прав та обов'язків державного підприємства не є тотожним отриманню за результатами перетворення державного підприємства права постійного користування землею, оскільки державний акт є лише документом, що посвідчує право.

Наведене цілком узгоджується із позицію Верховного Суду, наведеною у постанові від 31.10.2018 у справі №916/1776/16.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу «Руськополівський» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га, а також визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401584210грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46.

Водночас, вимога прокурора про зобов'язання колективного сільськогосподарського підприємства "Руськополівське" вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями колективного сільськогосподарського підприємства "Руськополівське" в с. Руське Поле задоволенню не підлягає, оскільки із обраного у цій частині способу захисту порушених прав чи охоронюваних законом інтересів не вбачається наявність відповідного спору.

За заявою із самостійними вимогами ПАТ «Комінвестбанк»

Третя особа звернулась до суду із самостійними вимогами до відповідача про часткове припинення права постійного користування земельною ділянкою КСП «Руськополівське на земельну ділянку площею площею 1487,9 га., скасування державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401 584 210,00, виданого радгосп-завод «Руськополівський», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 та повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради.

Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, а саме ст. 141 Земельного кодексу України передбачає наступні підстави, у тому числі за пунктом «е» набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України вказано, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Статтею 16 ЦК, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як вбачається з позову третьої особи 1 - 18 грудня 2017 року ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного із КСП «Руськополівське», посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу реєстраційний номер №7661 набув у власність майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Даний майновий комплекс знаходиться на частині земельної ділянки, що перебуває у користуванні КСП «Руськополівське» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю -401 584 210,00 грн., виданого радгосп-заводу «Руськополівський», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46.

У процесі переходу права власності на майновий комплекс від відповідача до ПАТ КОМІНВЕСТБАНК», жодних обмежень щодо незмінності правового статусу власника (постійного землекористувача) земельної ділянки на якій знаходиться ця нерухомість, умовами договору про задоволення вимог іпотеко держателя не було передбачено.

Враховуючи, що з боку Відповідача не здійснюються дії, встановлені земельним, господарським, цивільним та спеціальним законодавством в частині регламентації діяльності Відповідача з питань землекористування на користь Позивача, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю є припинення права постійного користування Відповідача окремими земельними ділянками в частині користування попереднім землекористувачем земельною ділянкою, вилучення такої земельної ділянки та надання їх новому власнику розташованого на них нерухомого майна.

З огляду на вищенаведене, третя особа мотивує свої вимоги тим, що на спірних земельних ділянках розташоване майно Позивача, тому останній з моменту придбання нерухомого майна є фактичним користувачем цих земельних ділянок, право користування спірними земельними ділянками перейшло до Позивача відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України і факт переходу/набуття Позивачем права користування земельною ділянкою є безумовною підставою для оформлення за останнім відповідного права в установленому чинним законодавством порядку.

Також позивач наголошує на тому, що оскільки чинне законодавство не передбачає ані внесення змін до акта постійного користування земельною ділянкою, ані скасування його в частині, скасування спірного акта не позбавляє відповідача права оформити у встановленому законодавством порядку земельну ділянку, під належними йому на праві власності об'єктами нерухомості.

Так, за правилом частини другої статті 120 ЗК якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи зі змісту зазначених статей, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю або споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 р. на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-У- і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій зони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 7 грудня 1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 січня 1986 року).

Згідно із ч. 2- 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Відповідача в повному обсязі.

Відтак, вимоги третьої особи у частині про часткове припинення права постійного користування земельною ділянкою КСП «Руськополівське на земельну ділянку площею 1487,9 га., скасування державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401 584 210,00, виданого радгосп-завод «Руськополівський», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас, вимога третьої особи про повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради задоволенню не підлягає, оскільки із обраного у цій частині способу захисту порушених прав чи охоронюваних законом інтересів не вбачається наявність відповідного спору.

За заявою із самостійними вимогами Фермерського господарства «Продукти Карпат»

Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору Фермерське господарство "Продукти Карпат" звернулось до суду із позовною заявою, якою просить суд припинити КСП "Руськополівське" право постійного користування на земельну ділянку площею 1487,9 га, яка перебувала у користуванні радгоспу-заводу Руськополівський на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1997 року, в частині площі 416,612 га та скасувати Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1997 року площею 1487,9 га, виданий радгосп-заводу Руськополівський, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46, в частині площі 416,612 га.

Представник Фермерського господарства "Продукти Карпати" просить суд задовольнити позовну заяву третьої особи. Наголошує на тому, що на земельній ділянці, яка є предметом спору, розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать ФГ "Продукти Карпат" на праві власності. Зазначає, що 04.05.2016 року, засновником ФГ "Продукти Карпат" - ОСОБА_10 укладено з КСП "Руськополівське" договір купівлі-продажу 28/100 частини майнового комплексу. Вказує, що згідно умов договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року КСП "Руськополівське" продало ОСОБА_10 нежитлову будівлю 28/100 частини всього майнового комплексу, а саме, корівник № 1, позначений на плані літерою В, загальною площею 1473,6 кв.м., з молочним блоком загальною площею 186,3 кв.м.; корівник № 2, позначений па плані літерою Д, загальною площею 1473,6 кв.м., навіси, позначені па плані літерою д1, загальною площею 635,0 кв.м. та споруди (дві сінажні ями, траншея для сіна), що становить загальну площу 3768,50 кв.м. Місце розташування об'єкту продажу: АДРЕСА_2

В подальшому, як зазначає представник третьої особи, при створені ФГ "Продукти Карпат" це майно актом приймання-передачі майна від 04.11.2016 року передано до статутного капіталу ФГ "Продукти Карпат".

В обгрунтування своїх вимог покликається на ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 141 Земельного кодексу України, за якими набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою попереднім землекористувачем.

ФГ "Продукти Карпат" наголошує, що договір купівлі-продажу від 04.05.2016 року не містить положень, які б зазначили перехід будь-яких прав на земельну ділянку. При цьому, право користування земельною ділянкою, в розмірах, необхідних для обслуговування набутих ФГ "Продукти Карпат" об'єктів нерухомого майна повинно належати ФГ "Продукти Карпат". Разом з тим, майно, що виступало предметом договору купівлі-продажу становить 28/100 всього майнового комплексу і розраховано на утримання 1000 одиниць великої рогатої худоби (корів), а їх утримання потребує певну площу землі для випасу.

Посилаючись на Норми і раціони годівлі сільськогосподарських тварин, що розроблені ВАСХНИЛ, де норма випасу на одну корову на один сезон становить 0,5 га пасовища, вважає, що для обслуговування вищенаведеного майна потребується від 500 до 1000 га для утримання поголів'я худоби, на яке воно розраховано.

На думку представника ФГ "Продукти Карпат", сторони договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року, укладаючи даний договір зазначили, що продане майно становить 28/100 частини всього майнового комплексу, а тому його обслуговування та утримання потребує 28/100 частини закріплених на КСП земель, що становить 416,612 га. При цьому, при здійснені розрахунку площі земельної ділянки, виходили з наступного: 1487,9 га (загальна площа земель за актом серії НОМЕР_1 від 24.06.1997 року)/100 = 14,879 (1 відсоток); 14,879 (1 відсоток) х 28 (куплена за договором частина майнового комплексу) = 416,612 га. Таким чином, розмір площі земельної ділянки, на яку за договором купівлі-продажу від 04.05.2016 року перейшло право користування до ФГ "Продукти Карпат", становить 416,612 га.

Задля належного оформлення відповідних прав на земельну ділянку, враховуючи те, що договір купівлі-продажу від 04.05.2016 року не містить у собі відомостей, передбачених ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, а є лише п. 3.8 Договору, який містить посилання на роз'яснення сторонам змісту ст. 377 Цивільного кодексу України та статей 81, 120, 132 Земельного кодексу України, ОСОБА_10, звертався до відповідача (КСП "Руськополівське") із проханням про внесення змін до договору. Проте, КСП "Руськополівське" дане звернення проігнорувало, що в свою чергу свідчить про порушення законних прав ФГ "Продукти Карпат" і є порушенням принципу цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований.

З врахуванням зазначених обставин, ФГ "Продукти Карпат" звернулося до суду за захистом своїх порушених прав шляхом часткового припинення права постійного користування земельною ділянкою КСП "Руськополівське" на земельну ділянку площею 1487,9 га та скасування Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1997 року площею 1487,9 га, вартістю 401 584 210 грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46 в частині земельної ділянки, площею 416,612 га.

Як стверджує представник третьої особи, однією із вимог позивачів у даній справі є припинення права користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу "Руськополівський" (в подальшому КСП "Руськополівське"), в тому числі і через втрату такого права у зв'язку із продажем та іншим відчуженням об'єктів нерухомого майна, розташованих на цій земельній ділянці. При цьому, вимоги ФГ "Продукти Карпат" також спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою КСП "Руськополівське" у зв'язку із набуттям права власності на об'єкти нерухомого майна за договором купівлі продажу з КСП "Руськополівське". Представник третьої особи у підготовчому засіданні наголосив, що предметом позовної заяви третьої особи, є саме Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, а не 24.06.1997 року, як помилково вказано у тексті заяви.

Відповідач відзивом на позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ФГ "Продукти Карпат" вважає такі вимоги незаконними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Посилається на те, що 04.05.2016 року ОСОБА_10 уклав з Колективним сільськогосподарським підприємством "Руськополівське" договір купівлі-продажу 28/100 частини майнового комплексу, однак, при цьому, КСП "Руськополівське" не виділяло в натурі і не передавало ОСОБА_10 такі будівлі, як, корівник № 1, позначений на плані літерою В, загальною площею 1473,6 кв.м., з молочним блоком загальною площею 186,3 кв.м.; корівник № 2, позначений па плані літерою Д, загальною площею 1473,6 кв.м., навіси, позначені па плані літерою д1, загальною площею 635,0 кв.м., інші споруди (дві сінажні ями, траншея для сіна), що становить загальну площу 3768,50 кв.м.

Наголошує, що відповідні документи (акти) щодо факту передачі саме цих будівель та споруд із частини майнового комплексу (як 28/100) позивачем не надані, а тому вважає, що ці обставини, на які посилається останній, не підтверджені належними та допустимими доказами. Порядок передачі майна Позивачу передбачено п. 6.4. Договору купівлі-продажу 28/100 майнового комплексу від 04.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 509.

На думку відповідача, при створені ФГ "Продукти Карпат" вищезазначене майно було неправомірно внесене до Статутного капіталу Фермерського господарства "Продукти Карпат".

Вказує, що позивач не заперечує, що вищезгаданий договір купівлі-продажу від 04.05.2016 року не містить положень про перехід будь-яких прав на земельну ділянку і це є логічним, у зв'язку з тим, що предметом зазначеного договору була частка у майновому комплексі в розмірі 28/100 по вулиці Центральна, с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Зазначає, що позивач до позову додав копію договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 509, в якому містяться виправлення, внесені у п. 1.2. Договору, що є неприпустимим і має ознаки підробки документів.

Незаконним, безпідставним і необґрунтованим, на думку відповідача, є твердження позивача, про те, що у нього існує право користування земельною ділянкою, в розмірах, необхідних для обслуговування набутих ФГ "Продукти Карпат" об'єктів нерухомого майна по вул. Головна, 201 в с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області.

Заявляючи позовні вимоги, третя особа фактично визнає право КСП "Руськополівське" на користування земельними ділянками в межах державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 площею 1487,9 га, що повністю суперечить позиції, яка заявлялась ФГ "Продукти Карпат" до пред'явлення самостійних вимог.

При цьому, наголошує, що позивач намагається обґрунтувати своє право на земельну ділянку площею 416,612 га, яка не визначена, як об'єкт права згідно ст. 79, ст. 79-1 Земельного кодексу України. Однак, таке мотивування позивача, щодо права на земельну ділянку площею 416,612 га не узгоджується з умовами Договору, на який посилається останній, та суперечить чинному законодавству.

Відповідач не визнає того факту, на який посилається позивач, що ОСОБА_10 звертався до Відповідача (КСП "Руськополівське") із проханням про внесення змін до договору, зокрема, копія заяви від 06.06.2017 року, яка додана до позову, не містить належних та допустимих доказів, щодо її вручення, надсилання Відповідачу.

Позивач не обґрунтував порушення його права саме відповідачем, оскільки згідно позовних вимог, мова йде про земельну ділянку, яка не належить відповідачу на правах власності, у зв'язку з чим останній позбавлений права розпоряджатись нею, зокрема, укладати правочини, в яких містяться умови щодо її відчуження.

З врахуванням наведених обставин, відповідач вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, якщо вважає його порушеним, та звернувся із позовними вимогами до КСП "Руськополівське", як до неналежного відповідача.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року Колективне сільськогосподарське підприємство "Руськополівське" передало (продало) ОСОБА_10 28/100 частини всього майнового комплексу, а саме, корівник № 1, позначений на плані літерою В, загальною площею 1473,6 кв.м., з молочним блоком загальною площею 186,3 кв.м.; корівник № 2, позначений па плані літерою Д, загальною площею 1473,6 кв.м., навіси, позначені па плані літерою д1, загальною площею 635,0 кв.м., інші споруди (дві сінажні ями, траншея для сіна), що становить загальну площу 3768,50 кв.м. Місце розташування об'єкту продажу: АДРЕСА_1

Як вбачається із листа Тячівської міської ради № 18/02-25.1 від 13.04.2017 року АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, що перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, яке набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини.

На підставі ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (ст.141 Земельного кодексу України).

Згідно правової позиції, викладеної в п. 2.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

В силу п. "е" ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

За правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, на відміну від норми ст. 30 Земельного кодексу Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України визначає, що при переході права власності на будівлю і споруду, розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Положеннями статті 120 Земельного кодексу України (на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У постанові Верховного суду України від 12.10.2016 року по справі № 6-2225цс16 зазначено, що при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу Закону.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог третьої особи із самостійними вимогами ФГ "Продукти Карпат" в частині визнання припиненим КСП "Руськополівське" право постійного користування на земельну ділянку площею 1487,9 га, яка перебувала у користуванні радгоспу-заводу "Руськополівський" на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, в частині площі 416,612 га.

Щодо скасування Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, виданого радгосп-заводу "Руськополівський", та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46, в частині площі 416,612 га, суд констатує наступне.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 року № 6, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Положеннями ст. 23 Земельного кодексу України, чинного на час видачі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року передбачалось, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право постійного користування на землю за правовою природою є лише документом щодо набуття відповідного права за рішенням компетентного органу і залежний від правомірних або неправомірних дій цієї особи, які можуть бути припинені в передбаченому законом порядку.

Згідно із ч. 2- 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, встановлену судом відсутність у КСП "Руськополівське" права постійного користування земельною ділянкою площею 416,612 га, із загальної площі 1487,9 га згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ФГ "Продукти Карпат" в частині скасування Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, площею 1487,9 га, виданого радгосп-заводу "Руськополівський", та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46, в частині площі 416,612 га.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору прокуратури та третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору покладаються на Відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 49, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Тячівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Припинити право постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу Руськополівський на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46 площею 1487,9 га; Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, вартістю 401584210грн., виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46;

1.2. Позов публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород задовольнити.

Частково припинити право постійного користування земельною ділянкою КСП "Руськополівське" на земельну ділянку площею 1487,9 га

Скасувати державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, виданого радгосп-заводу "Руськополівський", який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46

У задоволенні вимог щодо повернення вказаної земельної ділянки в землі запасу Тячівської міської ради відмовити.

1.3 Позов фермерського господарства "Продукти Карпат", с. Руське Поле Закарпатської області задовольнити.

Припинити КСП "Руськополівське" право постійного користування земельною ділянкою площею 1487,9 га, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу "Руськополівський" на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року, в частині 416,612 га

Скасувати державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 24.06.1994 року площею 1487,9 га, виданого радгосп-заводу "Руськополівський", виданого радгосп-заводу "Руськополівський" який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46 в частині 416,612 га.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено:07.03.2019.

Головуючий суддя Ушак І.Г.

Судді Пригара Л.І.

Ремецькі О.Ф.