ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. м. Київ Справа № 911/2475/18

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Руденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства «Васильківтепломережа», Київська обл., м. Васильків
про стягнення 19798372,32 грн.
за участю представників:

позивача:Бернацька О.В. - адвокат, дов. від 18.01.2019 № 14-30
відповідача:не з'явились
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Комунального підприємства «Васильківтепломережа» (далі - відповідач) про стягнення 19798372,32 грн., з яких 10697008,22 грн. - основний борг, 4442519,85 грн. - інфляційні втрати, 851192,21 грн. - 3 % річних, 3807652,04 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.12.2018 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2475/18. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.01.2019. Встановлено відповідачу строк до 26.12.2018 для подачі відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми основного боргу заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідача відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (далі - Закон) включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та відповідачем на виконання вказаного Закону направлено позивачу проект відповідного договору про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17, укладеного між сторонами у справі. Щодо стягнення заявлених позивачем сум інфляційних втрат, 3% річних та пені відповідач також заперечував, посилаючись на положення статті 7 Закону, відповідно до якої на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

До початку підготовчого судового засідання призначеного згідно ухвали господарського суду Київської області від 06.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив від 10.01.2019, в якій позивач проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву заперечив, мотивуючи тим, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення зазначеного Закону, оскільки сума боргу на дату складання відповіді на відзив не погашена та відносно даної заборгованості сторонами не укладався договір про реструктуризацію заборгованості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.01.2019 відкладено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подачі заперечення на відповідь на відзив до 12.02.2019.

У встановлений судом строк від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 07.02.2019, в яких відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що суму основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17 було реструктуризовано відповідно до укладеного між сторонами у справі договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ, яким було змінено строк та порядок сплати вказаної заборгованості. Щодо нарахованих сум інфляційних втрат, 3% річних та пені відповідач також заперечив, обґрунтовуючи тим, що у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, в зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові з врахуванням позиції, викладеної у відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 2, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ГПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17, відповідно до умов якого, позивач - продавець зобов'язується передати у власність відповідачу - покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 по 21 грудня 2015 газ обсягом до 3890 тис. куб. м. (три мільйони вісімсот дев'яносто тисяч куб. м.) у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): у січні - 800 тис. куб. м., у лютому - 780 тис. куб. м., у березні - 550 тис. куб. м., у квітні - 190 тис. куб. м., у травні - 0 тис. куб. м., у червні - 0 тис. куб. м., у липні - 0 тис. куб. м., у серпні - 0 тис. куб. м., у вересні - 0 тис. куб. м., у жовтні - 300 тис. куб. м., у листопаді - 520 тис. куб. м., у грудні - 750 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу становить 5900 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20 % - 73,34 грн., всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 гривень.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Додатковими угодами від 10.02.2015 № 1, від 10.03.2015 № 2, від 30.06.2015 № 3, від 20.07.2015 № 4, від 15.10.2015 № 5, від 22.10.2015 № 6, від 25.11.2015 № 7 та від 25.11.2015 № 8 сторонами вносились зміни до договору купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17, в тому числі в частині вартості природного газу, який закуповується за даним договором.

На виконання умов договору позивач у період з січня 2015 року по грудень 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15995909,02 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 3052389,71 грн., від 28.02.2015 на суму 2665434,29 грн., від 31.03.2015 на суму 3496008,59 грн., від 31.10.2015 на суму 726576,16 грн., від 30.11.2015 на суму 2638398,56 грн., від 31.12.2015 на суму 3417101,71 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ в строки визначені договором не виконав, в зв'язку з чим, за ним рахувався борг в розмірі 10697008,22 грн.

Вказаний розмір заборгованості також підтверджується актом звіряння розрахунків заборгованості за природний газ, що виникла на розрахункову дату (01 липня 2016) та не погашена станом на 08.01.2019 відповідно до якого сальдо на користь позивача станом на 08.01.2019 складає заявлену до стягнення суму заборгованості в розмірі 10697008,22 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств, завірена копія якого наявна в матеріалах справи.

В той же час, між сторонами у справі укладено договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ (далі - договір реструктуризації) відповідно до умов якого у порядку та на умовах, визначених договором, позивач - кредитор та відповідач - боржник домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 та не погашена до 31 грудня 2016 згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 19 грудня 2014 № 2269/15-БО-17 (далі - заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення (п. 1 договору реструктуризації).

Відповідно до п. 2 договору реструктуризації до складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 0 (нуль) гривень 00 копійки, нарахованих на заборгованість, в тому числі 0 (нуль) гривень 00 копійки підтверджені судовим рішенням.

Згідно з п. 3 договору реструктуризації сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 10697008 (десять мільйонів шістсот дев'яносто сім тисяч вісім) гривень 22 копійки, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов'язковому порядку додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Боржник зобов'язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в п. 3 договору, шляхом перерахування щомісяця коштів з поточного рахунка боржника на поточний рахунок кредитора рівними частинами починаючи з першого числа місяця, в якому укладено договір, відповідно до графіка погашення заборгованості згідно додатком, який є його невід'ємною частиною, не пізніше останнього числа відповідного місяця (п. 4 договору реструктуризації).

Відповідно до п. 9 договору реструктуризації реструктуризація заборгованості боржника здійснюється за погодженням з Васильківською міською радою, що діє на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Васильківської МР про виконання зобов'язань боржника № 1-44п/ч-VІІ від 27.09.2018 та № 07.02-49-VІІ від 21.12.2018.

Згідно з п. 11 договору реструктуризації відповідальність гаранта перед кредитором обмежується сумою заборгованості (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої здійснюється за рахунок видатків державного бюджету), яка становить 4219668,22 (чотири мільйони двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 22 копійок.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками (за наявності) та погодження з гарантом і діє до 01.01.2024 (п. 21 договору реструктуризації).

Даний договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ було погоджено Васильківським міським головою Сабадаш В.І., про що свідчить його підпис на останній сторінці договору про реструктуризацію, який скріплений печаткою Васильківської міської ради.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, уклавши договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ сторони фактично змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними, внаслідок чого строк сплати відповідачем позивачу вартості поставленого природного газу у вищезазначеному періоді за договором купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014 № 2269/15-БО-17 в розмірі 10697008,22 грн. є таким, що не настав, платіж із вказаної суми не є простроченим, а відтак суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10697008,22 грн. боргу.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 4442519,85 грн. та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання в розмірі 851192,21 грн.

Також на підставі п. 7.2 договору позивач просить стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 17.02.2015 по 31.01.2018 складає 3807652,04 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В преамбулі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 2 Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 5 Закону на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону виконання зобов'язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Для підприємств, що не належать до комунального сектору економіки, фінансові та/або інші гарантії на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) надає державний орган, підприємство, установа, організація, до сфери управління якого (якої) належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або будь-який вид забезпечення, передбачений законодавством України, на виконання договору реструктуризації надається суб'єктом господарювання, заборгованість якого підлягає реструктуризації, на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Зазначеними приписами ч. 3 ст. 5 Закону законодавець звільнив боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість.

Вказані приписи ч. 3 ст. 5 Закону є нормою прямої дії, відповідно до якої умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості.

Уклавши договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ сторони фактично змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними, а відтак, враховуючи положення ч. 3 ст. 5 Закону, для застосування санкції у вигляді пені за прострочення оплати вартості поставленого природного газу та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про реструктуризацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 914/51/18.

Враховуючи укладений між сторонами у справі договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 23.01.2019 № 73/1/1730-РВ та наявність імперативної норми ч. 3 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою передбачено що на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені на заборгованість яка була реструктуризована згідно зазначеного договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ є безпідставними, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 4442519,85 грн., 3% річних в розмірі 851192,21 грн. та пені в розмірі 3807652,04 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 126, 129, ст. 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 11.03.2019.

Суддя Ю.В. Подоляк