ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Справа№ 911/3061/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Коротун О.М.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 14.02.2019

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2015 (повний текст складено 13.11.2015) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016

у справі №911/3061/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Першого заступника прокурора Київській області

в інтересах держави в особі Броварської міської ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю „СІТІ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2

про стягнення 1 209 012,09 грн. та розірвання договору оренди земельної ділянки

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У липні 2015 року Перший заступник прокурора Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Броварської міської ради Київської області (далі - Броварська міська рада, позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ» (далі - ТОВ «СІТІ», відповідач) про стягнення 1209012,09 грн. заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.02.2005 укладеного між Броварською міською радою та ТОВ «СІТІ» (далі - договір) з посиланням на статті 14, 36, 38, 54, 57, 285-288 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статті 525, 526, 611, 629, 632, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 12, 96, 141, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 31, 32 Закону України «Про оренду землі».

1.2. Позовна заява обґрунтована систематичним невиконанням відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати в повному обсязі за договором оренди від 16.02.2005.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. Рішенням №75-04-24 від 05.07.2002 «Про надання в оренду земельних ділянок Броварської міської ради Київської області» надано ТОВ «СІТІ» площею 17,4655 га за рахунок порушених земель резервних територій міста для будівництва та обслуговування торгівельного комплексу - землі комерційного використання, по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру терміном на 45 років; зобов'язано товариство до 31.12.2002 розробити та затвердити у встановленому законом порядку проект будівництва об'єкту.

2.2. 16.02.2005 на підставі вищевказаного рішення Броварської міської ради Київської області, між Броварською міською радою Київської області та ТОВ «СІТІ» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов п. 1.1 якого орендодавець відповідно до рішення сесії Броварської міської ради Київської області від 05.07.2002 №75-04-24 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 17,4655 га для будівництва та обслуговування торгівельного комплексу, яка знаходиться по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру м. Бровари. Згідно з планом землекористування, що є невідємною частиною цього договору, та довідки, виданої Броварським міським відділом земельних ресурсів №92 від 06.02.2002, та земельно-кадастрової документації Броварського міського відділу земельних ресурсів ця земельна ділянка є землями комерційного використання Броварської міської ради.

2.3. Згідно з п. 2.1 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 17,4655 га.

2.4. Пунктом 2.3 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно довідки Броварського міського відділу земельних ресурсів від 06.02.2005 за №91 становить: - 2 602 360,00 грн на період поточного будівництва; - 13 011 800,00 грн з дати затвердження акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

2.5. Відповідно до п. 3 договору договір укладено на 45 (сорок п'ять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

2.6. Пунктом 4.2 договору передбачено, що річна орендна плата на період поточного будівництва, згідно дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю складає 130 991,25 грн.

Погашення сплати орендної плати за період з дати прийняття рішення від 05.05.02 по 15.02.05 проводиться на протязі трьох місяців з дати підписання акту прийому-передачі земельної ділянки в наступній послідовності:

- за період від 05.07.02 до 05.07.03 орендна плата складає 130 991,25 грн і повинна бути сплачена до 15.03.05;

- за період від 05.07.03 до 05.07.04 орендна плати складає 130 991,25 грн і повинна бути сплачена до 15.04.05;

- за період від 05.07.04 до 15.02.05 орендна плата складає 80 568,60 грн і повинна бути сплачена до 15.05.05;

Річна орендна плата з дати затвердження акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва складає 651 463,15 грн.

2.7. Пунктом 4.3 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

2.8. Пунктом 4.4 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем починаючи з дня прийняття рішення сесії від 05.07.02, зобов'язання щодо сплати орендної плати за землю наступає з дати підписання акту прийому-передачі земельної ділянки, погашення по сплаті орендної плати з 05.07.02 по 15.02.05 проводиться відповідно до п. 4.2 договору оренди, поточна плата по сплаті орендної плати проводиться щомісячно рівними частками протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця шляхом перерахування на рахунок УДК у Київській області м. Києва МФО 821018 код 26376375 р/р 0001 - Броварської міської ради. Код класифікації 13050200 - оренда землі.

2.9. Пунктом 4.6 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі:

п.п. 4.6.1 зміни умов господарювання, передбачених договором;

п.п. 4.6.2 зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

п.п. 4.6.3 в інших випадках, передбачених законом;

2.10. Пунктом 5.1 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування торгівельного комплексу.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - землі комерційного використання.

2.11. За умовами підпункту 9.1.3 пункту 9.1 договору, орендодавець має право змінити розмір орендної плати у випадках, передбачених чинним законодавством, в тому числі в односторонньому порядку без згоди орендаря.

2.12. Відповідно до п. 12.1. договору зміна умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язуються у судовому порядку.

2.13. Згідно з пунктами 12.2.6, 12.2.7 дії договору припиняються шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

2.14. Пунктом 14.1 договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

2.15. 16.02.2005 вказаний договір було зареєстровано у Київській регіональній філії центру Державного земельного кадастру, про що вчинено відповідний запис.

2.16. 16.02.2005 між Броварською міською радою Київської області та ТОВ «СІТІ» було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, згідно якого Броварська міська рада Київської області передала, а ТОВ «СІТІ» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 17,4655 га, для будівництва та обслуговування торгівельного комплексу, яка знаходиться по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру м. Бровари.

2.17. Рішенням №538-29-05 від 29.11.2007 Броварської міської ради Київської області «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Бровари» затверджено ставки орендної плати за земельні ділянки в м. Бровари у вигляді відсоткових показників від грошової оцінки землі.

2.18. Рішенням №883-46-05 від 30.09.2008 Броварської міської ради Київської області «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Бровари» затверджено нормативну грошову оцінку земель міста Бровари, згідно додатків №1 та №2.

2.19. Рішенням №928-49-05 від 20.11.2008 Броварської міської ради Київської області внесено зміни в усі діючі договори земельних ділянок, укладені Броварською міською радою з юридичними та фізичними особами, відповідно до рішення Броварської міської ради від 30.09.2008 №883-46-05 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Бровари».

2.20. Рішенням №1456-80-05 від 18.03.2010 Броварської міської ради Київської області «Про відмову від договору оренди земельної ділянки площею 17,4655 га, розташованої по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру» вирішено відмовитись від договору оренди земельної ділянки площею 17,4655 га, розташованої по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру, зареєстрованого у Київській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за №7 від 16.02.2005, укладеного між Броварською міською радою Київської області та ТОВ «СІТІ»з дати прийняття цього рішення.

2.21. З матеріалів справи також вбачається, що листом №2-6/734 від 25.03.2010 Броварська міська рада Київської області повідомила ТОВ «СІТІ», що згідно з рішенням Броварської міської ради №1456-80-05 від 18.03.2010 Броварська міська рада Київської області відмовилася від договору з дати прийняття цього рішення.

Листом №2-6/185 від 16.01.2012 Броварська міська рада Київської області повторно повідомила ТОВ «СІТІ», що згідно з рішенням Броварської міської ради № 1456-80-05 від 18.03.2010 Броварська міська рада Київської області відмовилася від договору з дати прийняття цього рішення.

2.22. Рішенням господарського суду Київської області від 31.08.2012 у справі №17/057-12 за позовом ТОВ «СІТІ» до Броварської міської ради Київської області визнано не чинним з моменту прийняття рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову від договору оренди земельної ділянки площею 17,4655 га, розташованої по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру» № 1456-80-05 від 18.03.2010.

При цьому, у своєму рішенні від 31.08.2012 у справі №17/057-12 господарський суд Київської області встановив та зазначив, що ТОВ «СІТІ» станом на момент прийняття Броварською міською радою Київської області спірного рішення належним чином виконував зобов'язання зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005.

2.23. Також, з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2012 року Броварська міська рада Київської області звернулась до господарського суду Київської області із позовом до ТОВ «СІТІ» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.02.2005, укладеного між Броварською міською радою Київської області та ТОВ «СІТІ», зобов'язання звільнити земельну ділянку площею 17,4655 га, що розташована по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру м. Бровари, зобов'язання внести зміни до державного реєстру земель.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 14.02.2013 у справі №26/132-12/14 за позовом Броварської міської ради Київської області до ТОВ «СІТІ» за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області, Управління Держкомзему у Броварському районі Київської області про розірвання договору та звільнення земельної ділянки відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2013 рішення господарського суду Київської області від 14.02.2013 у справі №26/132-12/14 залишено без змін.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 28.10.2015 відмовлено у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Броварської міської ради Київської області про стягнення 1 209 012,09 грн. заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.02.2005.

Рішення мотивоване недоведеністю позовних вимог з огляду на неприведення сторонами розміру орендної плати, визначеної в договорі оренди від 16.02.2005, у відповідність з положеннями Податкового кодексу України шляхом внесення відповідних змін до цього договору згідно з новою нормативною грошовою оцінкою орендованої земельної ділянки.

3.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 рішення скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розірвано укладений між Броварською міською радою та ТОВ «СІТІ» договір оренди земельної ділянки від 16.02.2005 площею 17,4655 га для будівництва та обслуговування торгівельного комплексу по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру м. Бровари, який зареєстровано у Київській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру 16.02.2005 за №07 та присуджено до стягнення з ТОВ «СІТІ» на користь Броварської міської ради 1 209 012,09 грн. заборгованості з орендної плати за період 2012-2014 роки.

Постанова суду апеляційної інстанції обгрунтована тим, що положеннями статей 14, 36, 38, 54, 57, 285-288 ПК України, статей 525, 526, 611, 629, 632, 651 ЦК України, статей 12, 96, 141, 206 ЗК України, статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі» та статей 33, 34, 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017, виходячи з яких апеляційний суд дійшов висновку про доведеність порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача шляхом сплати орендної плати відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діяла станом на момент укладення договору оренди від 16.02.2005, оскільки незважаючи на невнесення змін до цього договору, у ТОВ «СІТІ» виник обов'язок по сплаті нового розміру орендної плати в силу приписів закону та, що неналежне виконання відповідачем умов договору оренди від 16.02.2005 в частині внесення орендних платежів є підставою для його дострокового розірвання.

3.3. Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 у справі №911/3061/15.

Вказана ухвала суду касаційної інстанції мотивована статтями 287, 293 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, з урахуванням яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 може бути оскаржена ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції за її апеляційною скаргою, а касаційне оскарження вказаного судового рішення буде можливе за умови його перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2

3.4. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована статтею 92 ЦК України та статтями 4, 44, 254, 264 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, посилаючись на які апеляційний суд дійшов висновку про відсутність вирішення місцевим господарськими судом при прийнятті рішення питання про права та обов'язки ОСОБА_2, яка є лише учасником ТОВ «СІТІ» з часткою у статутному капіталі в розмірі 85%, та не має процесуального статусу у цій справ, не є стороною договору оренди від 16.02.2005, а даний спір не є корпоративним і не стосується майна ТОВ «СІТІ».

3.5. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.11.2018 у справі №911/3061/15 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі №911/3061/15 скасовано. Справу №911/3061/15 направлено до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що закриваючи апеляційне провадження на підставі ст. 264 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи скаржника про те, що оскаржуваними рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції вирішено питання про майнові інтереси ОСОБА_2, як учасника ТОВ «СІТІ» та особи, яка на підставі договорів безпроцентної фінансової допомоги від 21.06.2012 №21/06/4, від 25.08.2016 №25/08/16 фактично одноосібно фінансувала виконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати за договором оренди від 16.02.2005, оскільки ОСОБА_2 має законні та виправдані сподівання (очікування) не тільки на збереження вартості та привабливості інвестиційного активу, яка передусім обумовлена майновими правами оренди спірної земельної ділянки, а й на отримання в майбутньому доходу від її використання відповідачем.

Суд касаційної інстанції вказав, що розірвавши договір оренди від 16.02.2005, апеляційний суд вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_2, позбавивши її інвестиційного активу шляхом його повного знецінення, так як вартість цього активу базувалася виключно на праві користування ТОВ «СІТІ» земельною ділянкою, що судом апеляційної інстанції досліджено не було.

Крім того, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття провадження Верховний Суд, звернув увагу на помилковість висновку апеляційного господарського суду щодо відсутності у скаржника процесуального статусу в цій справі, оскільки такий висновок суперечить приписам частини 3 статті 254 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, відповідно до якої після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернулась до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, на рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 у справі №911/3061/15, в якій просить: «скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 та прийняти нову, якою апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київській області відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити: рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 змінити, а саме - доповнити мотивувальну частину рішення висновком про те, що зміни до договору оренди замельної ділянки від 16.02.2005 не вносились, а тому умови його залишилися такими, які були викладені в редакції договору оренди земельної ділянки від 16.02.2005, а саме: розмір орендної плати визначений у твердій грошовій валюті і не залежить від зміни нормативної грошової оцінки; виключити з мотивувальної частини висновок про те, що лист №728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області вказує на необхідність приведення розміру орендної плати, визначеної сторонами у договорі, у відповідність із положеннями Податкового кодексу України та на необхідність внесення відповідних змін до спірного договору в частині визначення і зміни розміру орендної плати у відповідності до нової нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки; в іншій частині рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15 залишити в силі.».

Крім того, як вбачається з тексту апеляційної скарги, скаржником заявлено клопотання про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Також скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15, яке мотивовано тим, що апелянт, який не є стороною у справі, але є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ» (відповідача) із часткою в статутному капіталі у розмірі 85%, дізналась про оскаржуване рішення суду лише після отримання 15.02.2018 від товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ» листа №06 від 14.02.2018, з повним текстом постанови ознайомилася лише 19.02.2018, а з повним текстом оскаржуваного рішення суду першої інстанції - 26.04.2018, тобто, вже після звернення з касаційною скаргою до Верховного суду, в ухвалі якого скаржнику було роз'яснено, що касаційна скарга особи, яка не брала участі у справі і вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси, може бути подана на судове рішення лише після перегляду такого рішення в апеляційному порядку саме за її апеляційною скаргою.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції вирішено питання про майнові інтереси ОСОБА_2, як учасника ТОВ «СІТІ» та особи, яка на підставі договорів безпроцентної фінансової допомоги від 21.06.2012 №21/06/4 і від 25.08.2016 №25/08/16 фактично одноосібно фінансувала виконання ТОВ «СІТІ» зобов'язання зі сплати орендної плати за договором оренди від 16.02.2005, оскільки ОСОБА_2 має законні та виправдані сподівання не тільки на збереження вартості та привабливості інвестиційного активу, яка передусім обумовлена майновими правами оренди спірної земельної ділянки, а й на отримання в майбутньому доходу від її використання відповідачем.

4.3. Скаржник зазначає, що розірвавши договір оренди від 16.02.2005, апеляційний суд вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_2, позбавивши її інвестиційного активу шляхом його повного знецінення, так як вартість цього активу базувалася виключно на праві користування ТОВ «СІТІ» земельною ділянкою.

4.4. При прийнятті постанови про скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд залишив поза увагою п. 12.1 договору за умовами якого, усі зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

4.5. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київській області, місцевий господарський суд вірно послався на п. 12.1 договору, яким передбачено, що усі зміни умов договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Проте, на думку скаржника, суд першої інстанції помилково послався на лист №728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, вказавши, що такий доказ вказує лише на необхідність приведення у відповідність розміру орендної плати, визначеної сторонами у договорі, із положеннями Податкового кодексу України, та на необхідність внесення відповідних змін до спірного договору в частині визначення і зміни розміру орендної плати у відповідності до нової нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. На переконання ОСОБА_2 розмір орендної плати визначений у твердій грошовій валюті і не залежить від зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

4.6. Крім того, як на підставу перегляду рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, скаржник зазначив, що, ані Господарським судом Київської області, ані Київським апеляційним господарським судом не досліджувалась довідка відділу земельних ресурсів м. Бровари від 31.10.2014 року №05-3/4-3/1621 на яку посилався прокурор та про яку зазначено у листі №728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи №911/3061/15 довідка відділу земельних ресурсів м. Бровари від 31.10.2014 року №05-3/4-3/1621 відсутня і судами не витребовувалась і не досліджувалася.

ТОВ «СІТІ» з метою отримання копії вказаної довідки, звернулось до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області із відповідним запитом. Крім того, ТОВ «СІТІ» направило запит на отримання публічної інформації від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Предметом запиту була інформація наступного змісту: «чи існував станом на 31.10.2014 року в структурі Держгеокадастру (Держземагенства) на правах утвореного в установленому порядку територіального органу Відділ земельних ресурсів м. Бровари?».

Листом №2351/10/10-36-12-11 від 08.02.2018 ГУ ДФС у Київській області повідомило ТОВ «СІТІ», що до переліку адміністративних послуг, що надаються ДФС України та її територіальними органами не передбачено надання копії довідки відділу земельних ресурсів.

Крім того, листом № ПІ-152/0-0.15-184/69-18 від 02.02.2018 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру повідомила ТОВ «СІТІ», що відділ земельних ресурсів м. Бровари як юридична особа публічного права була припинена 19.03.2009, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України за номером 1002564.

Таким чином, скаржник вважає, що 31.10.2014 відділ земельних ресурсів м. Бровари не міг видавати жодних довідок про розрахунок орендної плати та/або нормативну грошову оцінку земельних ділянок, оскільки був припинений, як юридична особа публічного права, зазначені обставини не були досліджені та перевірені судами.

4.7. Також, ОСОБА_2 вказала на те, що витяги з технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель міста Бровари, що були надані суду апеляційної інстанції, зроблені відносно земельної ділянки, яка не сформована, а її кадастровий номер означає лише те, що вона розташована у місті Бровари. Тобто, у кадастровому номері відсутні структурні елементи, такі як: номер кадастрової зони, номер кадастрового кварталу, номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу. Зазначені обставини, також, не були досліджені судом апеляційної інстанції.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. У відзиві на апеляційну скаргу, Броварська міська рада Київської області проти задоволення скарги заперечила, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а постанова суду апеляційної інстанції від 06.04.2016 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

5.2. Позивач звернув увагу суду, що за умовами підпункту 9.1.3 пункту 9.1 договору, орендодавець має право змінити розмір орендної плати у випадках, передбачених чинним законодавством, в тому числі в односторонньому порядку без згоди орендаря.

5.3. ОСОБА_2 у своїх запереченнях на відзив Броварської міської ради Київської області вказала, що, хоч і позивач підпунктом 9.1.3 пункту 9.1 договору, визнав за собою право змінити розмір орендної плати в односторонньому порядку без згоди орендаря, однак, не вказав та не навів норму закону, якою передбачене автоматичне внесення змін до договору.

Скаржник зазначив, що у відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України (надані - ГК України) передбачено дві можливості зміни умов договору, за наявності згоди сторін - добровільна та за відсутності згоди будь-якої із сторін - в судовому порядку. При цьому, рішення суду з приводу внесення змін у спірний договір щодо розміру орендної плати матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

ОСОБА_2 вказує, що сплата орендної плати врегульована ст. 288 ПК України. Так, у відповідності до п. 288.1 ст. 288 ПК України (в редакції, яка діяла в період 2012-2014 роки), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Отже, єдиною підставою для сплати орендної плати є договір оренди земельної ділянки.

У свою чергу, ТОВ «СІТІ» регулярно сплачує орендні платежі грошовими коштами, що надані ОСОБА_2 на підставі договорів безпроцентної фінансової допомоги, про що зазначалось в апеляційній скарзі.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 27.04.2018 ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 у справі №911/3061/15.

6.2. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15.

6.3. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.11.2018 у справі №911/3061/15 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі №911/3061/15 скасовано. Справу №911/3061/15 направлено до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

6.4 Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018, апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Скрипка І.М., суддів Тищенко А.І., Чорна Л.В.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 заяву суддів Скрипки І.М., Чорної Л.В., Тищенко А.І. про самовідвід у справі №911/3061/15 задоволено. Матеріали справи №911/3061/15 передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

6.6. Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2018 у справі №911/3061/15 визначено новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді - Коротун О.М., Пономаренко Є.Ю.

6.7. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3061/15 та призначено до розгляду.

6.8. 24.01.2019 від Броварської міської ради Київської області до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про залучення у даній справі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 відмовлено в задоволенні клопотання Броварської міської ради Київської області про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області.

6.9. На виконання вказівок Верховного Суду, що викладені в постанові суду касаційної інстанції від 06.11.2018, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, залучено до участі у справі №911/3061/15 ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

6.10. У судове засідання з'явилися представники прокуратури, позивача, відповідача та ОСОБА_2

6.11. Представники ОСОБА_2 та ТОВ «СІТІ» надали суду пояснення по справі, в яких підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просили скаргу задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити.

6.12. Прокурор та представник Броварської міської ради Київської області заперечили проти доводів викладених у апеляційній скарзі, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову Київського апеляційного господарського суду залишити без змін.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

7.2. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

7.3. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

7.4. Частинами 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України від 12.02.2015 р. № 191-VIII) передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

7.5. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

7.6. Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

7.8. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.9. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.10. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.11. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

7.12. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

7.13. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

7.14. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

7.15. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

7.16. За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.17. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

7.18. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

7.19. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

7.20. Згідно статтей 96, 206 ЗК України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

7.21. Згідно з п.14.1.147 ст. 14 ПК України, що набрав чинності з 01.01.2011 плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

7.22. Згідно ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

7.23. Статтею 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

7.24. У відповідності до ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

7.25. Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

7.26. Згідно ст. 288.1 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

7.27. Статтею 288.4 ПК України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

7.28. Відповідно до ст. 288.5 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

п.288.5.1 не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

п.288.5.2 не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки;

п.288.5.3 може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

7.29. Відповідно до ст. 289.1 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

7.30. Частиною 3 ст. 291 ГК України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

7.31. Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

7.32. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

7.33. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

7.34. Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

7.35. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

7.36. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

7.37. Нормами ч. 1, 2, 3 ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

7.38. Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.40. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

7.41.Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

7.42. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

7.43. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

7.44. Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

8.2. Так, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у 2016 році, суду не було відомо та не було враховано, що судовими рішеннями було вирішено питання про майнові інтереси ОСОБА_2, як учасника ТОВ «СІТІ», тобто особи, яка на підставі договорів безпроцентної фінансової допомоги від 21.06.2012 №21/06/4 і від 25.08.2016 №25/08/16 фактично одноосібно фінансувала виконання ТОВ «СІТІ» зобов'язання зі сплати орендної плати за договором оренди від 16.02.2005, так як, ОСОБА_2 має законні та виправдані сподівання не тільки на збереження вартості та привабливості інвестиційного активу, яка передусім обумовлена майновими правами оренди спірної земельної ділянки, а й на отримання в майбутньому доходу від її використання відповідачем.

Розірвавши договір оренди від 16.02.2005, апеляційний суд постановою від 06.04.216 у даній справі вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_2, позбавивши її інвестиційного активу шляхом його повного знецінення, так як вартість цього активу базувалася виключно на праві користування ТОВ «СІТІ» земельною ділянкою, про що їй відомо не було.

Зазначені обставини були встановлені судом апеляційної інстанції за вказівками Верховного Суду, що викладені в постанові суду касаційної інстанції від 06.11.2018. Крім того, як зазначалось вище, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, за вказівками суду касаційної інстанції, залучено до участі у справі №911/3061/15 ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Отже, при розгляді апеляційної скарги прокурора, судом апеляційної інстанції не були враховані доводи та аргументи ОСОБА_2 та їм не було надано належної оцінки судом.

8.3. Колегія суддів відхиляє доводи прокурора що за приписами п. 9, 13, 14 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, у даній справі суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглядати рішення, що були ухвалені судами до набрання чинності цією редакцією Кодексу, які набрали законної сили та можуть бути оскаржені протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2, 3, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Згідно вимог частин 2, 3, 4 статті 11 ГПК України в чинній редакції суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Станом на момент прийняття рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у даній справі порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи від особи, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, не було врегульовано Господарським процесуальним кодексом України (в редакції чинній на момент прийняття рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції).

Натомість статтею 272 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 врегульований такий порядок, зокрема, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Крім того, п.1 ч.2 ст.261 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, передбачено виключення з підстав відмови у відкритті апеляційного провадження, зокрема такий випадок, як подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ГПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Проаналізувавши вказані вище норми права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у даній справі закон не передбачав можливість подання апеляційних скарг після закінчення апеляційного розгляду справи особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки, а тому, вказані вище доводи прокурора не відповідаоть принципу верховенства права, Конституції України, зазначеному вище рішенню Конституційного Суду України, а також нормам процесуального права.

8.4. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач користувався орендованою земельною ділянкою за договором з моменту підписання договору, його реєстрації та фактичного передання в оренду земельної ділянки та у період дії договору, а також станом на час розгляду справи і у заявлений прокурором період з січня 2012 року по грудень 2014 року і розмір орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою у вказаний період склав 506 782, 32 грн (розмір орендної плати згідно з договором), що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005, листом № 1167/9/1502-221/1493 від 29.05.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, довідкою про стан розрахунків з бюджетом по орендній платі за землю ТОВ «Сіті», наявними у матеріалах справи.

Вказана орендна плата відповідачем сплачувалась у встановлений договором строк та у повному обсязі. Тобто, відповідачем належним чином виконано свій обов'язок по оплаті нарахованої згідно з договором орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою у період з січня 2012 року по грудень 2014 року, а тому колегія суддів вважає, що відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання відповідача перед позивачем по оплаті нарахованої згідно з договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005 орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою у період з січня 2012 року по грудень 2014 року на загальну суму 506 782,32 грн припинились шляхом їх належного виконання.

8.5. Судом апеляційної інстанції враховане рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2012 у справі №17/057-12, яким визнано не чинним з моменту прийняття рішення Броварської міської ради Київської області «Про відмову від договору оренди земельної ділянки площею 17,4655 га, розташованої по вул. Кутузова в районі радіопередавального центру» №1456-80-05 від 18.03.2010. При цьому, у вказаному рішенні від 31.08.2012 у справі №17/057-12 Господарський суд Київської області встановив та зазначив, що ТОВ «СІТІ» станом на момент прийняття Броварською міською радою Київської області спірного рішення належним чином виконував зобов'язання зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005.

Також судом апеляційної інстанції враховано рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2013 у справі №26/132-12/14, що залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2013. Так, у вказаній справі №26/132-12/14 судами відмовлено у задоволенні позову Броварської міської ради Київської області до ТОВ «СІТІ» про розірвання договору та звільнення земельної ділянки.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини у вказаних рішеннях Господарського суду Київської області від 31.08.2012 у справі №17/057-12 та від 14.02.2013 у справі №26/132-12/14 в силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, доказуванню не підлягають.

8.6. Колегія суддів звертає увагу на те, що ані прокурором, ані позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факти неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо сплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою саме за договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005.

При цьому, доданий прокурором до позовної заяви, доказ на підтвердження неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо сплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою за договором від 28.04.2004, а саме лист № 728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області не є належним доказом, що підтверджує факт неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо сплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою за договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, такий доказ вказує лише на необхідність приведення у відповідність розміру орендної плати, визначеної сторонами у договорі, із положеннями Податкового кодексу України, та на необхідність внесення відповідних змін до спірного договору в частині визначення і зміни розміру орендної плати у відповідності до нової нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Разом з тим, розглядаючи дану справу, ані Господарським судом Київської області, ані Київським апеляційним господарським судом не досліджувалась довідка відділу земельних ресурсів м. Бровари від 31.10.2014 року №05-3/4-3/1621 на яку посилався прокурор, та про яку зазначено у листі №728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, про що ОСОБА_2 вказує у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи №911/3061/15 відсутня довідка відділу земельних ресурсів м. Бровари від 31.10.2014 року №05-3/4-3/1621 і судами не досліджувалася.

При цьому, скаржником, до суду апеляційної інстанції подано лист №2351/10/10-36-12-11 від 08.02.2018 ГУ ДФС у Київській області, яким ТОВ «СІТІ» повідомлено, що до переліку адміністративних послуг, що надаються ДФС України та її територіальними органами не передбачено надання копії довідки відділу земельних ресурсів.

Крім того, скаржником надано лист № ПІ-152/0-0.15-184/69-18 від 02.02.2018 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яким ТОВ «СІТІ» повідомлено, що відділ земельних ресурсів м. Бровари, як юридична особа публічного права була припинена 19.03.2009, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України за номером 1002564.

Враховуючи, що 31.10.2014 відділ земельних ресурсів м. Бровари не міг видавати жодних довідок про розрахунок орендної плати та/або нормативну грошову оцінку земельних ділянок, оскільки був припинений, як юридична особа публічного права, колегія суддів дійшла висновку, що довідка зазначена у листі № 728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, і лист № 728/09/10-06-11 від 16.06.2015 в їх сукупності, не є доказом який підтверджує неналежне виконання відповідачем свого обов'язку зі сплати орендних платежів.

Крім того, відсутність заборгованості по орендній платі за період користування відповідачем орендованою земельною ділянкою за договором оренди земельної ділянки від 16.02.2005 з січня 2012 року по грудень 2014 року також підтверджується листом № 1167/9/1502-221/1493 від 29.05.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, довідкою про стан розрахунків з бюджетом по орендній платі за землю ТОВ «Сіті», що міститься в матеріалах справи.

8.7. Що стосується доводів прокурора, щодо обов'язку відповідача по сплаті ним орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою згідно з положеннями Податкового кодексу України у відповідності до нової нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки без внесення відповідних змін до спірного договору в частині визначення розміру орендної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення змін до договору.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, копії листів №2-6/1362 від 09.06.2019, № 2-6/2316 від 22.09.09 та від 16.12.09, що містяться в матеріалах справи не є пропозицією про зміну умов договору у розумінні ч. 2 ст. 188 ГК України.

При цьому згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Отже, проаналізувавши норми Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду землі» колегія суддів вважає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки є основою для визначення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки у разі відсутності визначення сторонами у договорі розміру орендної плати за користування земельною ділянкою шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати і до моменту внесення відповідних змін, саме до договору оренди земельної ділянки в частині зміни розміру орендної плати у відповідності до нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки у орендаря не виникає обов'язок по сплаті орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою згідно з положеннями Податкового кодексу України у відповідності до нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

8.8. Колегією суддів, враховані доводи прокурора та позивача про закріплене підпунктом 9.1.3 пункту 9.1 договору право орендодавця змінити розмір орендної плати у випадках, передбачених чинним законодавством, в тому числі в односторонньому порядку без згоди орендаря. Разом з тим, проаналізувавши чинне законодавство та інші умови договору в їх сукупності, зокрема 12.1 договору за умовами якого, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачене автоматичне внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

За приписами до ст. 188 ГК України передбачено дві можливості зміни умов договору, за наявності згоди сторін - добровільна та за відсутності згоди будь-якої із сторін - в судовому порядку.

При цьому, рішення суду з приводу внесення змін у спірний договір щодо розміру орендної плати матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

8.9. Щодо нового розміру нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки на який посилався прокурор, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, доказ, доданий прокурором до позовної заяви, на підтвердження затвердженого у встановленому порядку нового розміру нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, а саме лист № 728/09/10-06-11 від 16.06.2015 Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, не є належним доказом, що підтверджує затверджений у встановленому порядку новий розмір нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, оскільки у відповідності до положень Закону України «Про оцінку земель» таким належним доказом є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи такі докази були відсутні.

При цьому, під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області, останнім було надано суду апеляційної інстанції копії Витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари Київської області 06.04.2016.

Відповідно до зазначених витягів нормативна грошова оцінка ділянки (кадастровий номер :00:00:000:0000, місцезнаходження: по вул. Кутузова в районі передавального центру; м. Бровари; Київська область, площа: 174655 кв.м) становить на період будівництва (функціональний коефіцієнт Кф=0,50) 14 197 704,95 грн., після завершення будівництва (функціональний коефіцієнт Кф=2,50) 70 992 017,85 грн.

Проте, на переконання колегії суддів, вказані докази можуть бути використані для визначення нової орендної плати за спірним договором оренди згідно передбаченому чинним законодавством порядком з врахуванням умов п. 12.1 названого вище договору.

8.10. Доводи ОСОБА_2 про те, що витяг з технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель міста Бровари зроблений відносно земельної ділянки яка не сформована, а її кадастровий номер означає лише те, що вона розташована у місті Бровари. Тобто, у кадастровому номері відсутні структурні елементи, такі як: номер кадастрової зони, номер кадастрового кварталу, номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки всі землі комерційного використання мають єдиний коефіцієнт, а, отже, мають єдину ставку визначення нормативної грошової оцінки таких земель. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що після укладання договору, цільове призначення земельної ділянки змінювалося.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 17.05.2018 у справі №916/2344/17.

8.11. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Волков проти України» зазначено, що в країнах повинен діяти принцип правової визначеності, який зобов'язує держави та їх органи здійснювати реалізацію прав та їх захист шляхом прийняття законодавства з чітким правовим визначенням спірних правовідносин та гарантує громадянам очікувати від держав та їх органів своєчасних та вичерпних дій відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», від 20.05.2010 і «Тошкуце та інші проти Румунії», від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», та «Беєлер проти Італії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії»).

Разом з цим, Європейській суд з прав людини вказував, що поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод охоплює поняття «правомірні очікування» тобто законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу («Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

8.12. Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, відповідачем було належним чином виконано свій обов'язок по оплаті нарахованої згідно з договором орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою у період з січня 2012 року по грудень 2014 року та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 507 915, 98 грн, які були прийняті позивачем без будь-яких зауважень, і відповідно до ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання з орендної плати за спірний період припинились шляхом їх належного виконання, колегія суддів вважає, що позовна вимога прокурора в інтересах позивача до відповідача про стягнення основної заборгованості на суму 1 209 012,09 грн за договором, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому задоволенню не підлягає.

8.13. Щодо вимоги прокурора про розірвання договору оренди, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі», у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Розглядаючи спір про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Як встановлено судом та зазначалось вище, за період дії договору та на його виконання і у встановлений договором строк відповідачем було належним чином виконано свій обов'язок по оплаті нарахованої згідно з договором орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою у період з січня 2012 року по грудень 2014 року та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 507 915,98 грн, і відповідно такі зобов'язання відповідача перед позивачем припинились шляхом їх належного виконання, що в свою чергу вказує на відсутність існування будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем по орендній платі за користування орендованою земельною ділянкою у вказаний період за договором та вказує на відсутність істотності та систематичності порушень відповідачем умов договору оренди земельної ділянки від 16.02.2005.

8.14. Оскільки, ані прокурор, ані позивач не довели суду систематичного невиконання відповідачем обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору оренди земельної ділянки, що в свою чергу виключає істотне порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки та положень законодавства України, що врегульовує питання оренди землі, колегія суддів вважає, що у позивача не виникло право на розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав, зазначених у самому договорі та у ст. 32 Закону України «Про оренду землі», а тому позовна вимога прокурора в цій частині також задоволенню не підлягає.

8.15. Відтак, суд апеляційної інстанції, задовольняючи апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15, дійшов передчасного висновку про задоволення позову прокурора, тоді як судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову. При розгляді апеляційної скарги прокурора судом апеляційної інстанції не було враховано доводи ОСОБА_2

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів, виходить з приписів абзацу 2 частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України у відповідності до яких, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку по справі, рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, апеляційний господарський суд вважає, що вимоги Першого заступника прокурора Київської області про стягнення 1 209 012,09 грн. та розірвання договору оренди земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.232-241, 272, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 у справі №911/3061/15 скасувати.

3. Прийняти нову постанову, якою рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі №911/3061/15 залишити без змін.

4. Стягнути з Прокуратури Київської області (01601, м. Київ, бул. Л.Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 38097 (тридцять вісім тисяч дев'яносто сім) грн 37 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

5. Матеріали справи №911/3061/15 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.03.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді О.М. Коротун

Є.Ю. Пономаренко