Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/60/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

секретар судового засідання: Чухалова О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Хіміч С.М.- представник за довіреністю № 14/226 від 11.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 5022,40 грн

Процесуальні дії по справі.
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з вимогою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 5022,40грн, з яких: 4592,46 грн пені, 363,71 грн 3% річних та 66,23 грн інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання за договором постачання природного газу №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016.

Ухвалою від 22.01.2019 господарський суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 21.02.2019 розгляд справи судом відкладено на 06.03.2019.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Представник позивача в засідання суду 06.03.2019 не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції (ухвали суду від 21.02.2019) (а.с. 90). Раніше поданою заявою №14/4-483 від 15.02.2019 (а.с. 67) позивач просив здійснювати розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача.

Згідно з позовною заявою вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, оскільки така оплата була здійснена з порушенням строків, визначених у п. 6.1 договору. Правовою підставою для нарахування та стягнення пені позивачем зазначено п. 8.2 договору, а 3% річних та інфляційних втрат - ч.2 ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (уточненому) № 14/1150 від 14.02.2019 (а.с.52-55), просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зсилаючись на ч.3 ст. 7 ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідач вважає, що позивач неправомірно нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасно проведені розрахунки, оскільки заборгованість за договором перед позивачем була погашена до набрання чинності вказаним Законом.

Враховуючи те, що відзив на позовну заяву №14/935 від 06.02.2019 (а.с. 39-41) було направлено відповідачем в межах процесуального строку встановленого судом, то відзив №14/1150 від 14.02.2019, що надійшов до суду 18.02.2019 як уточнення, копія якого також була направлена позивачу, судом долучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду. Суд розглядує справу з урахуванням відзиву (уточненого) №14/1150 від 14.02.2019.

Позивач не скористався правом направлення відповіді на уточнений відзив, хоча ухвала суду від 21.02.2019 про відкладення розгляду справи була вручена позивачу 25.02.2019 (а.с. 90). В матеріалах справи міститься лише відповідь на відзив відповідача щодо зменшення розміру пені та заява про розгляд справи без участі позивача (а.с.67-82).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, неявка останнього не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
11.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач, відповідач) було укладено договір №160/16-БО(Т)-10 постачання природного газу (далі-Договір) (а.с. 21-27).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 природний газ (надалі-газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

За умовами п. 1.2. Договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Згідно п.1.3. Договору, за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 2100 00, ввезений НАК "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 65,674 тис. куб.м.

За умовами п. 3.1 Договору, постачальник передає споживачу газ на газорозподільчих станціях (ГРС) ПАТ "Укртрансгаз" або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ "Укртрансгаз").

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання - передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.3. договору сторонами погоджено, що приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимими відхиленнями добових обсягів від середньодобового не більше як +/-5,0 (п`ять відсотків).

При необхідності відступу від середньодобової норми постачальником і споживачем установлюється рівномірна подача газу за взаємноузгодженими графіками.

Пунктом 3.4. сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Кількість газу, яка подається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу. (п. 4.1 договору).

Приписами п. 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 8.2 Договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 66227,04 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №1 від 31.03.2016 (а.с. 28).

Натомість, відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконав лише 21.06.2016, тобто з простроченням оплати (а.с. 30-33, 56-57, 59).

У зв`язку з несвоєчасно проведеними розрахунками за поставлений природний газ позивач, посилаючись на умови договору, норми ЦК України та ГК України, просить стягнути з відповідача 4592,46 грн пені, 363,71 грн - 3% та 66,23 грн інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016, позивач на підставі п. 8.2 договору нарахував до стягнення з відповідача 4592,46 грн пені та на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України 66,23 грн інфляційних втрат та 363,71 грн 3% річних.

Вирішуючи спір, суд враховує, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 за № 1730-VIII.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що до дозволених видів господарської діяльності відповідача входить постачання пари та гарячої води (а.с.64), а заборгованість за поставлений природний газ для виробництва теплової енергії за договором №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 погашена відповідачем в повному обсязі 21.06.2016.

Тобто розрахунки за договором проведені до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, оскільки на день набрання чинності Законом № 1730-VIII відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за поставлений природний газ за Договором №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016, а також беручи до уваги, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, в тому числі і включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4592,46 грн пені, 363,71 грн 3% річних та 66,23 грн інфляційних є безпідставними, суд відмовляє у позові.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5022,40 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.03.19

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:
1- у справу;
2- позивачу -ПАТ"НАК "Нафтогаз України" (01001,, мКиїв, вул.Б.Хмельницького,6)- рек. з пов.
3- ВЧ 1495 (10025, м.Житомир, вул.Сергія Параджанова,125)- рек. з пов.