ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

12 березня 2019 року Справа № 903/297/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик"

на рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018 р.

(ухвалене о 13:33 год. у м. Луцьку, повний текст складено 03.08.2018 р.)

у справі № 903/297/18 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Виконавчого комітету Вараської міської ради

до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик"

про стягнення 142 925,99 грн.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області звернувся з позовом до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" про стягнення 203949 грн. 26 коп., з яких: 13000 грн. коштів пайової участі відповідно до договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Вараш, 65170 грн. пені за період з 23.01.2018р. по 30.04.2018р., 1071 грн. процентів річних за період з 23.01.2018р. по 01.05.2018р., 4708 грн. 26 коп. збитків, завданих інфляцією, за період з січня 2018 року по квітень 2018 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання Обслуговуючим кооперативом "ЖБК Енергетик" умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Вараш.

В подальшому, 07.07.2018 р. позивач подав до господарського суду Волинської області заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути із відповідача 142869 грн. 78 коп. з них: 133000 грн. заборгованості, 2988 грн. 85 коп. пені, 1071 грн. 3 % річних та 5809 грн. 93 коп. інфляційних втрат.

Вказана заява була прийнята судом, у зв'язку із чим ціна позову, з якої й вирішується спір у даній справі становить 142925 грн. 99 коп.

Рішенням господарського суду Волинської області від 02.08.2018 р. у справі № 903/297/18 було задоволено позов. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" на користь виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області 133000 грн. заборгованості зі сплати коштів за пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, 44 грн. 77 коп. пені, 1071 грн. 29 коп. 3 % річних, 8809 грн. 93 коп. збитків, завданих інфляцією, 2143 грн. 89 коп. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням господарського суду Волинської області від 28.11.2017р. у справі №903/820/17 визнано укладеним договір між Вараською міською радою та обслуговуючим кооперативом "ЖБК Енергетик" про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш Рівненської області.

Суд констатував, що вказаний Договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш, Рівненської області між виконавчим комітетом Вараської міської ради і обслуговуючим кооперативом "ЖБК Енергетик" в силу приписів ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України вважається укладеним та є чинним з 15.12.2017р.

Згідно з п. п. 2.4., 3.3., 3.4. вказаного Договору замовник будівництва зобов'язався внести на відповідний рахунок одержувача кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Вараш відповідно до розрахунку, який є невід?ємною частиною даного договору та встановлених строків (графіку) 133 000 грн. 00 коп. Загальна сума коштів пайової участі становить 133 000 грн. 00 коп., яка повинна бути сплачена на протязі 30 (тридцяти) календарних днів. За порушення строків сплати коштів пайової участі забудовник будівництва сплачує пеню у розмірі 0,5 % облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. У разі невиконання або несвоєчасного виконання замовником будівництва зобов'язань, визначених даним договором, виконавчий комітет Вараської міської ради здійснює заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Суд першої інстанції врахувавши положення ст. ст. 525, 530 625, 629 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, прийшов до висновку про стягнення з відповідача 133000 грн. заборгованості за Договором про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш.

Окрім того, судом було відхилено доводи відповідача про те, що розмір його пайової участі у розвитку інфраструктури міста має бути зменшений на суму кошторисної вартості парковок, з тих підстав, що відповідачем не доведено належність парковок до інженерних мереж чи об’єктів інженерної інфраструктури.

Також, суд взявши до уваги відповідні положення ст. ст. 549, 610, 625, ЦК України дійшов висновку про стягнення з відповідача 44,77 грн. пені за період з 23.01.2018р. по 18.06.2018р., 1071 грн. 29 коп. процентів річних, 8809 грн. 93 коп. інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Обслуговуючий кооператив "ЖБК Енергетик" звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018 р. у справі № 903/297/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області зменшити розмір пайової участі Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області на суму загальної кошторисної вартості парковки № 1 та парковки № 2 у розмірі 781159 грн. з ПДВ та зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області прийняти у комунальну власність міста Вараш Рівненської області парковку № 1 та парковку № 2 загальною кошторисною вартістю 781159 грн. з ПДВ.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Положеннями Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено зменшення пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури міста на вартість будівництва інженерних мереж та (або) об’єктів інженерної інфраструктури поза межами земельної ділянки та формування таким чином розміру пайової участі такого забудовника у розвитку інфраструктури міста.

На підставі вказаного, відповідачем 15.03.2018 р. надіслано на адресу позивача лист, в якому відповідач просив зменшити розмір, передбаченої договором пайової участі, на суму будівництва замовником об’єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, а саме: парковка 1 та парковка 2.

На підтвердження кошторисної вартості таких об’єктів та їх будівництва за межами виділеної земельної ділянки відповідачем було надано Зведений кошторисний розрахунок вартості об’єкта будівництва, згідно якого, загальна кошторисна вартість таких об’єктів складає 781159 грн. (з ПДВ).

Відповідач вказує, що вказані об'єкти планував передати у комунальну власність і на цю суму зменшити розмір пайової участі, про що пропонував укласти додаткову угоду. Однак, зазначений лист відповідач проігнорував.

Зазначає, що в подальшому неодноразово звертався до позивача в усному та телефонному режимі з пропозицією передати вищевказані парковки у комунальну власність міста, адже вони побудовані поза межами земельної ділянки, на якій побудований будинок. Проте, дані звернення також були проігноровані.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області зменшити розмір пайової участі Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області на суму загальної кошторисної вартості парковки № 1 та парковки № 2 у розмірі 781159 грн. з ПДВ та зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області прийняти у комунальну власність міста Вараш Рівненської області парковку № 1 та парковку № 2 загальною кошторисною вартістю 781159 грн. з ПДВ.

Від позивача - Виконавчого комітету Вараської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2017р. у справі №903/820/17 та умов укладеного в судовому порядку Договору, відповідач зобов'язаний перерахувати на відповідний рахунок Виконавчого комітету Вараської міської ради кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Вараша Рівненської області в сумі 133000 грн., а не передати в комунальну власність парковки № 1, 2 загальною кошторисною вартістю 781159 грн.;

- апелянтом пропущено строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не вказано причин пропущення строку на апеляційне оскарження;

- апелянт використав своє право на апеляційне оскарження при первісному зверненні до суду апеляційної інстанції в 2018 році;

- вимоги апелянта, викладені в апеляційній скарзі, заявлені до неналежного відповідача.

Також, як вбачається із змісту вказаного відзиву, позивач просить застосувати строки позовної давності до строку на апеляційне оскарження.

За наведеного вище, позивач вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а доводи апелянта є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Відповідачем було подано відповідь на відзив до апеляційної скарги, відповідно до якого, зазначає наступне.

В процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду, важливим питанням є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки питання про поновлення процесуального строку належить виключно до дискреційних повноважень суду.

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі. При цьому, забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов’язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну чи касаційну скарги.

Доступність права на оскарження у зв’язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі "Скорик проти України" зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valons (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов’язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз’яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

При зверненні до суду із апеляційною скаргою, відповідачем заявлялося клопотання про поновлення строків для подання апеляційної скарги та обґрунтовувалися причини такого пропуску.

Відтак, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 р. суд постановив поновити Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Енергетик" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018 р. у справі №903/297/18.

Враховуючи наведене, вважає, що твердження позивача про застосування строків позовної давності до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження є безпідставними, оскільки питання поновлення строку для подання апеляційної скарги належить до компетенції суду, є його дискреційним повноваженням та було з’ясовано судом при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Законодавством передбачено зменшення пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури міста на вартість будівництва інженерних мереж та (або) об’єктів інженерної інфраструктури поза межами земельної ділянки та формування таким чином розміру пайової участі такого забудовника у розвитку інфраструктури міста.

Відтак, вимога про зменшення розміру, передбаченої договором пайової участі, на суму будівництва замовником об’єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, а саме: Парковка 1 і Парковка 2 є підставною.

З огляду на вищевикладене, вважає що доводи позивача, викладені у відзиві до апеляційної скарги є безпідставними, а апеляційна скарга Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик є підставною та підлягає до задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що рішенням господарського суду Волинської області від 28.11.2017р. у справі №903/820/17 було визнано укладеним Договір між Вараською міською радою та обслуговуючим кооперативом "ЖБК Енергетик" про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш Рівненської області (а. с. 9-11).

За приписами ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Статтею 93 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) встановлено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2017р. у справі №903/820/17, його повний текст складено 04.12.2017 р.

Враховуючи, що викладене та те, що сторонами не доведено оскарження вказаного рішення, то останнє набрало законної сили є 14.12.2017р.,

Таким чином, Договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш (далі - Договір) є укладеним з 14.12.2017р.

За умовами Договору Обслуговуючий кооператив "ЖБК Енергетик" (замовник будівництва) здійснює пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш шляхом перерахування коштів до міського бюджету, при здісненні будівництва обєкта містобудування на умовах, зазначених цим Договором, а Виконавчий комітет Вараської міської ради (одержувач) приймає дані кошти на окремий рахунок.

Згідно з п.2.4. Договору замовник будівництва зобов'язався внести на відповідний рахунок одержувача кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Вараш відповідно до розрахунку, який є невід'ємною частиною даного договору та встановлених строків (графіку): 1) 133000 грн. Загальна сума коштів пайової участі становить 133000 грн., яка повинна бути сплачена на протязі 30 (тридцяти) календарних днів.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що за порушення строків сплати коштів пайової участі забудовник будівництва сплачує пеню у розмірі 0,5 % облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Згідно з п.3.4. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання замовником будівництва зобов'язань, визначених даним договором, виконавчий комітет Вараської міської ради здійснює заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.4.1 Договору загальна сума коштів пайової участі становить 133000 грн., яка повинна бути сплачена на протязі 30 (тридцяти) календарних днів.

Враховуючи викладене, зокрема дату укладання Договору (14.12.2017р.) та те, що 13.01.2018 р. припадає на вихідний день (суботу), то відповідач мав перерахувати кошти в строк до 15.01.2018 р.

В порушення вищевказаного відповідач не здійснив перерахування за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 133000 грн.

Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 133000 грн. є обґрунтованими.

Щодо доводів апелянта, що розмір пайової участі, слід зменшити на суму будівництва замовником об’єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, а саме: парковка 1 та парковка 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об’єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених тля передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об’єкти передаються у комунальну власність.

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою інспекцією ДАБК у Рівненській області 22.09.2014 р., серія РВ № 57 в переліку інженерного обладнання об?єкта значаться лише холодне та гаряче водопостачання, водовідведення, ліфт, сміттєпровід, опалення. Парковки у складі інженерного обладнання відсутні (89-91).

Поруч з тим, відповідач не довів жодними належними та допустимими доказами, що будівництво парковок було передбачено технічними умовами будівництво парковок №1, №2

Також, відповідачем не доведено належність парковок до інженерних мереж чи об’єктів інженерної інфраструктури з посиланням на відповідні положення законодавства чи нормативно-правових актів.

За таких обставин, апеляційним господарським судом відхиляються доводи апелянта щодо зменшення розміру пайової участі на суму будівництва парковок № 1, № 2 та констатується, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 133000 грн. підлягають до задоволення.

Щодо стягнення, 44 грн. 77 коп. пені, суд зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи встановлений вище судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, в частині перерахування коштів, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги вимога про стягнення 44 грн. 77 коп. пені за період з 23.01.2018р. по 18.06.2018р.

Відносно позовної вимоги про стягнення 1071 грн. 29 коп. 3 % річних та 8809 грн. 93 коп. інфляційних втрат, судом апеляційної уваги беруться до уваги положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд доходить висновку, що він є арифметично вірним.

У зв'язку із викладеним, суд констатує, що позовні вимоги в зазначеній частині підлягають до задоволення.

В той же час, судом вище зазначено, що апелянт в апеляційній скарзі просить ухвалити нове рішення, яким зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області зменшити розмір пайової участі Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області на суму загальної кошторисної вартості парковки № 1 та парковки № 2 у розмірі 781159 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було подано до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву, в якій просив зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області зменшити розмір пайової участі Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області на суму загальної кошторисної вартості парковки № 1 та парковки № 2 у розмірі 781159 грн. з ПДВ та зобов’язати Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області прийняти у комунальну власність міста Вараш Рівненської області парковку № 1 та парковку № 2 загальною кошторисною вартістю 781159 грн. з ПДВ. (а. с. 38-46).

Однак, дану зустрічну позовну заяву, повернуто господарським судом Волинської області, що підтверджується ухвалою від 07.06.2018 р. у справі № 903/297/18 (а. с. 36-37).

За приписами ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, вказані вимоги апеляційної скарги не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів позивача про те, що апелянтом пропущено строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не вказано причин пропущення строку на апеляційне оскарження, суд зазначає наступне.

Оскаржене рішення постановлене судом першої інстанції 02.08.2018 р., повний текст складено 03.08.2018 р., а тому враховуючи приписи ст. 256 ГПК України, останнім днем строку на його апеляційне оскарження є 23.08.2018 р.

Первісну апеляційну скаргу відповідача ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 р. було залишено без руху та зобов'язано Обслуговуючий кооператив "ЖБК Енергетик" протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та подати до суду апеляційної інстанції: докази сплати судового збору у розмірі 3215 грн. 84 коп., лист з описом вкладення, як доказ надіслання копії апеляційної скарги Виконавчого комітету Вараської міської ради.

В подальшому ухвалою суду від 06.11.2018 р. апеляційну скаргу було повернуто скаржнику, оскільки скаржником не усунено недоліки апеляційної скарги. Даною ухвалою також встановлено, що 10-денний строк, наданий ухвалою суду від 18.10.2018 р. для усунення недоліків апеляційної скарги, закінчився - 01.11.2018 р. із врахуванням положень ст.116 ГПК України.

Як зазначено апелянтом в клопотанні відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження, ним в встановлений апеляційним судом строк було надіслано клопотання про усунення недоліків, однак ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було повернуто.

Вказує, що ухвалу про повернення, ним так і не було отримано, а Обслуговуючий кооператив "ЖБК Енергетик" дізнався про неї лише з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Також посилається на те, що лист суду від 09.11.2018 р. № 903/297/18/271/18, яким апелянта повідомлено про можливість повторного звернення із вказаною апеляційною скаргою, було отримано 18 грудня 2018 року.

З врахуванням викладеного, Обслуговуючий кооператив "ЖБК Енергетик" просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 р. у даній справі було зокрема поновлено Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Енергетик" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018 р. у справі №903/297/18.

Підсумовуючи вказане, суд констатує, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження, однак ним подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, котрі були визнанні повним судом апеляційної інстанції, а тому доводи відповідача про те, що не скаржником вказано причин пропущення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими, безпідставними та відхиляються апеляційним господарським судом.

Відносно тверджень позивача, що апелянт використав своє право на апеляційне оскарження при первісному зверненні до суду апеляційної інстанції в 2018 році, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов’язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Нормами статті 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо:

1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню;

2) є ухвала про закриття провадження у зв’язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї ж особи на це саме судове рішення;

3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення;

4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

В той же час, підстав для відмови у відкритті провадження з наведених підстав не було, а право апелянта на апеляційне оскарження при первинному поданні апеляційної скарги не було реалізовано в повному обсязі, оскільки апеляційна скарга була повернута, тобто не розглянута судом.

Щодо застосування строків позовної давності до строку на апеляційне оскарження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В той же час, вказані норми матеріального права регулюють строк звернення до суду саме з позовною заявою та вказують, що пропуск вказаного строку може бути підставою для відмови в позові, якщо про його застосування заявлено стороною у справі.

Поруч з тим, строк на апеляційне оскарження в господарському процесі регулюється ст. 256 ГПК України та є процесуальним строком, питання про поновлення якого вирішується судом за наявності поважних причин його пропуску.

За таких обставин, судом відхиляються твердження позивача про застосування строків позовної давності до строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

В той же час, відсутні підстави передбачені ст.277 ГПК України для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018р. у справі № 903/297/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 02.08.2018р. у справі № 903/297/18 - без змін.

2. Справу № 903/297/18 надіслати до господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.