номер провадження справи 27/174/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 Справа № 908/2535/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., при секретарі судового засідання Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Перший дім (юридична адреса: 65125 м. Одеса, вул. Осіпова, 10; поштова адреса: 65005 м. Одеса, вул. Прохорівська, 75а, ідентифікаційний номер юридичної особи 35116943)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна 2008 (юридична адреса: 70423 Запорізька область, с. Нове Запоріжжя, вул.. Первомайська, 9; поштова адреса: 69057 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 36, ідентифікаційний номер юридичної особи: 36141965)

про стягнення 191157 грн. 79 коп.

за участю

представника позивача: ОСОБА_1, дов № 01-с від 17.01.2019 р.

представник відповідача: не зявився

В С Т А Н О В И В:

23.11.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Перший дім до Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна 2008 про стягнення 191 157 грн. 79 коп. заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 р., справу № 908/2535/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2535/18, присвоєно справі номер провадження 27/174/18 та призначено підготовче засідання на 20.12.2018 р.

Справа № 908/2535/18 розглядається за правилами загального позовного провадження.

20.12.2018 р. судом проведено підготовче засідання у справі № 908/2535/18.

21.01.2019 р. представник позивача у підготовчому засіданні, звернувся до суду з письмовим клопотанням (вх. № 08-08/1270/19 від 21.01.2019 р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою, в порядку ч. 2 ст. 46 ГПК України, щодо збільшення розміру позовних вимог. Просить стягнути з відповідача 197 103 грн. 29 коп., в тому числі 179 657 грн. 20 коп. основного боргу, 9 426 грн. 72 коп. пені, 786 грн. 00 коп. - 3 % річних, 7 233 грн. 16 коп. втрати від інфляції, 2956 грн. 55 коп. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1300 грн.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 179 657 грн. 20 коп. основного боргу, 9 426 грн. 72 коп. пені, 786 грн. 00 коп. - 3 % річних, 7 233 грн. 16 коп. втрати від інфляції.

Ухвалою суду від 21.01.2019 р. підготовче провадження закрито, судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 20.02.2019 р.

У судовому засіданні 20.02.2019 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 20.02.2019 р., відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача у судовому засіданні 20.02.2019 р. підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві, з урахуванням письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в жодне судове засідання не зявлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Письмового відзиву не надав. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач не скористався.

Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1, відповідно до якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна 2008» зареєстровано за адресою: 53080, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Веселе, вул. Шкільна, буд. 12 А, реєстрація змін 03.01.2019 р.

Частиною 2 ст. 31 ГПК України встановлено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Враховуючи вищевикладене та те, що зміна реєстрації відповідача відбулась після відкриття провадження у даній справі, а отже була прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, дана справа підлягає подальшому розгляду в Господарському суді Запорізької області.

21.01.2019 р. у підготовче засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Письмового відзиву не надав. Поважні причини своєї неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобовязані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

В засіданні суду 20.02.2019 р. здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих позивачем (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 20.02.2019 р., на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив зясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Заслухавши представника позивача, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши представника позивача, оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

19.04.2018 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший дім» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна 2008» (Покупець) було укладено Договір № ЗП-0418/05 про постачання матеріалів будівельного призначення (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору встановлено, що у відповідності до умов даного Договору Постачальник, на підставі замовлення Покупця зобовязується передати у власність Покупця матеріали будівельного призначення (Товар), а Покупець зобовязується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору. Назва, асортимент, кількість та ціна Товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані Постачальником та являють собою невідємну частину даного Договору.

Загальна сума Договору визначається сумою вартості всіх окремих постачань на підставі відвантажувальних документів Постачальника за період дії даного Договору (п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що Покупець оплачує кожну поставлену партію Товару не пізніше 10 календарних днів з дати поставки, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 188245 грн. 84 коп., що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами без заперечень та зауважень видатковими накладними, а саме: № З-ПД-3028/01 від 22.08.2018 р., З-ПД-3155/01 від 29.08.2018 р., З-ПД-3152/01 від 29.08.2018 р., З-ПД-3565/01 від 10.09.2018 р., З-ПД-3579/01 від 11.09.2018 р., З-ПД-3615/01 від 12.09.2018 р., З-ПД-3727/01 від 17.09.2018 р., З-ПД-3730/01 від 17.09.2018 р., З-ПД-3763/01 від 18.09.2018 р., З-ПД-3795/01 від 19.09.2018 р., З-ПД-3900/01 від 21.09.2018 р., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідачем було частково сплачено за Товар, що підтверджується платіжними дорученнями: № 84 від 20.09.2018 р., № 171 від 31.10.2018 р., № 221 від 02.11.2018 р. та листом про перерахування з рахунку-фактури № 2921 від 20.08.2018 р. на рахунок фактури № 3028 від 22.08.2018 р.

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань та несплатою заборгованості, позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 26.10.2018 р. № 434/02 з вимогою сплатити заборгованість та штрафні санкції. Матеріали справи не містять відповіді ТОВ «Фортуна 2008» на вказану вище претензію.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за Договором стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних обєктивних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи вбачається, що вартість товару в сумі 179657 грн. 20 коп. не сплачена відповідачем.

Відповідач порушив умови договору щодо оплати у встановлений договором строк товару на суму 179657 грн. 20 коп., факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Більш того, ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач доказів виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми у повному обсязі не надав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 179657 грн. 20 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 9426 грн. 72 коп. пені, 786 грн. 00 коп. 3 % річних, 7233 грн. 16коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобовязання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Позивачем вимога про стягнення 9426 грн. 72 коп. пені заявлена на підставі п. 5.1 Договору за загальний період з 03.09.2018 р. по 15.11.2018 р. (по кожній накладній окремо).

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що за порушення умов даного Договору сторони несуть відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобовязань за даним Договором за умови надходження вимоги від постраждалої особи.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши розрахунки суми 3 % річних 786 грн. 00 коп., втрат від інфляції в сумі 7233 грн. 16коп. за загальний період з 03.09.2018 р. по 15.11.2018 р. суд визнав їх вірними та обґрунтованими.

За таких обставин, судом встановлено, що підлягає стягненню з відповідача сума пені в розмірі 9426 грн. 72 коп. пені, 786 грн. 00 коп. 3 % річних, 7233 грн. 16коп. інфляційних втрат.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Перший дім обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1300 грн., суд її задовольняє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи вищевикладене та те, що адвокат ОСОБА_1 була наділена правом представляти інтереси ТОВ «Перший дім», згідно довіреності № 01-С від 17.01.2019 р. та Договору про надання юридичних послуг від 17.01.2019 р., була присутня в засіданнях суду при розгляді даної справи, представляла інтереси позивача в засіданнях суду, суд вважає суму витрат на оплату правничої допомоги співмірною зі складністю спору, та сума в розмірі 1300 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2956 грн. 55 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Перший дім, м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна 2008, Запорізька область, с. Нове Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна 2008 (юридична адреса: 70423 Запорізька область, с. Нове Запоріжжя, вул.. Первомайська, 9; поштова адреса: 69057 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Перший дім (юридична адреса: 65125 м. Одеса, вул. Осіпова, 10; поштова адреса: 65005 м. Одеса, вул. Прохорівська, 75а, ) 179 657 (сто сімдесят девять тисяч шістсот пятдесят сім) грн. 20 коп. основного боргу, 9 426 (девять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 72 коп. пені, 786 (сімсот вісімдесят шість) грн. 00 коп. - 3 % річних, 7 233 (сім тисяч двісті тридцять три) грн. 16 коп. втрат від інфляції, 2 956 (дві тисячі девятсот пятдесят шість) грн. 55 коп. судового збору, 1 300 (одну тисячу триста) грн. 00 коп. витрат на оплату правничої допомоги. Видати наказ.

Рішення оформлено та підписано 01.03.2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова