ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 925/1214/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Азот

до Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго

про стягнення 104149157,88 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Азот (вул. Першотравнева, 72, м. Черкаси, 18014, ) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18000, ), в якому просить стягнути з ПАТ Черкасиобленерго на користь ПАТ Азот надмірно сплачені грошові кошти в сумі 62338334,09 грн, пеню в розмірі 11245983,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 24790581,10 грн, 3% річних в розмірі 5774259,11 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним на виконання умов договору з відповідачем були помилково перераховані кошти за перетікання реактивної енергії в розмірі, значно більшому за фактично спожиту реактивну електричну енергію. Тому позивач звертався до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені позивачем кошти, проте відповідач вказану позивачем у вимозі суму не повернув, мотивуючи це відсутністю вільних обігових коштів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, мотивуючи це тим, що відносини сторін виникли на підставі укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії. Тому відповідач вважає, що позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобовязань за договором (постачання електричної енергії), а не сплати грошових коштів у формі заборгованості та штрафних санкцій. Відповідач вважає, що право вимоги щодо стягнення надмірно сплачених коштів може виникнути у позивача виключно у разі припинення дії договору сторін на суму залишку таких коштів. Окрім того, відповідач посилається на ту обставину, що ПАТ «Черкасиобленерго» з 14.05.2004 перебуває у процедурі банкрутства, а саме на стадії розпорядження майном боржника, з 14.05.2004 діє мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів, а тому пеня не може бути нарахована та стягнута з відповідача.

У судовому засіданні 25.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав та мотивів, викладених у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 26.02.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

24.05.2005 Публічним акціонерним товариством «Азот» та Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» був укладений Договір про постачання електричної енергії №524-213, відповідно до умов якого відповідач (постачальник за договором) зобовязався постачати позивачу (споживач за договором) електричну енергію, а позивач зобовязався сплачувати постачальнику електричної енергії її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору (далі-Договір). Договір підписаний представниками обох сторін, копія його міститься в матеріалах справи.

На виконання умов Договору позивач 30.10.2015 сплатив відповідачу за перетікання реактивної енергії 20000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6597 від 30.10.2015, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 68).

24.11.2015 позивач, виявивши переплату за перетікання реактивної енергії, надіслав відповідачу листа за вих. № 202-09/199 з вимогою повернути помилково перераховані грошові кошти в розмірі 19875368,36 грн (за мінусом фактичної оплати реактивної енергії за жовтень 2015 року).

25.11.2015 відповідач надіслав позивачу лист за №7480/09-03 від 25.11.2015, у якому вказав, що на рахунок ПАТ «Черкасиобленерго» надійшли кошти від ПАТ «Азот» згідно платіжного доручення №6597 від 30.10.2015 в сумі 20000000,00 грн за реактивну електричну енергію. Надлишкова оплата ПАТ «Азот» складає 19875368,36 грн. Відповідач у листі послався на ту обставину, що ПАТ «Черкасиобленерго» знаходиться у тяжкому фінансовому стані, відповідач перебуває у процедурі банкрутства та у звязку з відсутністю вільних обігових коштів ПАТ «Черкасиобленерго» не може провести повернення переплачених коштів позивачеві. Копія вказаного листа міститься в матеріалах справи (а.с. 70).

30.11.2015 позивач направив відповідачу ОСОБА_3 про нарахування зустрічних однорідних вимог за № 202-09/201, якою повідомив відповідачу про припинення зобов'язань між ПАТ «АЗОТ» та ПАТ «Черкасиобленерго» на суму 19 875 368,36 грн (дев'ятнадцять мільйонів вісімсот сімдесят п'ять тисяч триста шістдесят вісім грн 36 коп.) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов'язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов'язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 19875368,36 грн (дев'ятнадцять мільйонів вісімсот сімдесят п'ять тисяч триста шістдесят вісім грн 36 коп.).

22.12.2015 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі за перетікання реактивної енергії 46300000,00 грн (сорок шість мільйонів триста тисяч грн 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням № 9565, копія якого міститься в матеріалах справи.

30.12.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом за вих. № 202-08/217 з вимогою повернути помилково перераховані кошти в розмірі 46300000,00 грн (сорок шість мільйонів триста тисяч грн. 00 коп.) до 06.01.2016.

Не отримавши від відповідача відповідь на свою вимогу, позивач направив відповідачу ОСОБА_3 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 року за № 202-09/02, якою повідомив відповідача про припинення зобов'язань між ПАТ «АЗОТ» та ІІАТ «Черкасиобленерго» на суму 46 300 000,00 грн (сорок шість мільйонів триста тисяч грн 00 коп.) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов'язань відповідача повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти та зобов'язань позивача сплатити відповідачу вартість активної електроенергії на суму 46 300 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017 року по справі №925/1218/18 визнано недійсною угоду у формі заяви ПАТ «АЗОТ» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 №202-09/02. Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 02.05.2018 Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 січня 2018 року та рішення Господарського суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року у справі № 925/1218/17 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 року по справі № 925/1217/18 визнано недійсною угоду у формі заяви ПАТ «АЗОТ» про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/201 від 30 листопада 2015 року. Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 25.07.2018 року Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 у справі № 925/1217/17 залишено без змін.

Таким чином, позивач вважає, що з моменту набрання вказаними рішеннями господарського суду законної сили у відповідача поновились зобовязання повернути позивачу надмірно сплачені кошти.

Оскільки з травня 2018 року відповідач почав зараховувати із здійсненої позивачем переплати грошові кошти в рахунок оплати поточних послуг з перетікання реактивної енергії, то станом на дату подання позову сума переплати становить 65338334,09 грн.

Станом на дату подання позову до суду відповідач переплату позивачу не повернув.

Тому позивачем, окрім суми надмірно сплачених коштів у розмірі 62338334,09 грн, заявлені до стягнення також інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 24790581,10 грн та 3% річних від простроченої суми виконання відповідачем грошового зобовязання в розмірі 5774259,11 грн, а також пеня в розмірі 11245983,58 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи правовідносини сторін виникли на підставі договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 1 укладеного сторонами Договору постачальник електричної енергії (відповідач у справі) постачає електричну енергію споживачу (позивачу у справі), а споживач сплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до нього, що є його невідємними частинами.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, відповідач свої зобовязання на виконання умов Договору сторін виконував належним чином, що не заперечується позивачем. На виконання умов Договору відповідач постачав позивачу електричну енергію.

Позивач на виконання умов Договору сплатив відповідачу за перетікання реактивної енергії 20000000,00 грн (платіжне доручення №6597 від 30.10.2015) та 46300000,00 грн (платіжне доручення №9565 від 22.12.2015).

Договір, укладений сторонами, є чинним. Умови Договору, його дійсність не оспорюються сторонами.

Таким чином, грошові кошти в розмірі 66300000,00 грн були отримані відповідачем на підставі Договору, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не вказав чіткого обґрунтування щодо правової природи цих коштів, вказуючи, що ці кошти є то переплатою за Договором, то зайво сплаченими коштами, то помилково перерахованими, то безпідставно отриманими коштами.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобов'язань за Договором, укладеним сторонами, не порушив. Тому правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 62338334,09 грн відсутні.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобовязання в розмірі 24790581,10 грн та 3% річних від простроченої суми виконання відповідачем грошового зобовязання в розмірі 5774259,11 грн, а також пені в розмірі 11245983,58 грн є похідними від основної вимоги про стягнення 62338334,09 грн, то оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, то похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.03.2019.

Суддя О.В. Чевгуз