ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2888/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 (ухвалене суддею Назаренко Н.Г., повне рішення складено 29.10.2018) у справі № 904/2888/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 234 555, 27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради про стягнення з останнього на свою користь заборгованості у розмірі 234 555,27 грн. за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення міста ОСОБА_1 Ріг у липні - грудні 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані систематичним невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахуванням в повному обсязі коштів в рахунок компенсації витрат позивача за надання телекомунікаційних послуг громадянам міста ОСОБА_1 Ріг на пільгових умовах за період з липня по грудень 2017 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі №904/2888/18 позов задоволено повністю:

- стягнуто з Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість у розмірі 234 555,27 грн. та витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 518,33 грн.

Приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що щомісячно позивач надавав відповідачу звіти форми 2-пільга за надані позивачем телекомунікаційні послуги для споживання їх пільговим категоріям населення, проте жодні дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги останнім не вчинено. Так, місцевим господарським судом встановлено, що компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 102 Бюджетного кодексу України). Місцевим господарським судом зазначено, що згідно з пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (в редакції до 24.06.2017) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Між тим, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на загальну суму 234 555,27 грн. з липня 2017 року по грудень 2017 року, відповідачем не були відшкодовані. Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян, встановлених такими Законами України, як: Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги. Також, місцевим господарським судом зазначено, що пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Дане правило позивач виконав, що підтверджується доказами направлення розрахунків за період з липня по грудень 2017 року. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем надсилалася відповідачу вимога за № 12С000-1316 від 09.03.2018, в якій він просив сплатити 234 555,27 грн. в рахунок відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг за період липень - грудень 2017 року, тому з огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України, строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд першої інстанції вважав обґрунтованою та підтвердженою належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 234 555,27 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради звернувся до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі № 904/2888/18. Апелянт вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки з січня 2017 року до ст. 91 Бюджетного кодексу України внесені зміни. Відповідач зазначає, що Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради не формує сам бюджет і не затверджує його, а при прийнятті рішення про затвердження бюджету на 2017 рік Криворізька міська рада не виділила кошти на погашення пільг з надання телекомунікаційних коштів, таким чином, кошти не були передбачені у бюджеті міста. Також, апелянт зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", 31.03.2016 Криворізькою міською радою прийняте рішення "Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів", в якому у п.2 розділу "У сфері соціального захисту населення" зазначено: "Ведуть облік громадян, які мають право на пільги відповідно до чинного законодавства", тобто, Департамент соціальної політики Криворізької міської ради навіть з 2016 року не проводить контроль за пільговою категорією населення, це повноваження районних у місті рад. Пунктом 9 вищезазначеного рішення передбачено, що саме районні у місті ради організовують роботу з надання пільг інвалідам, ветеранам війни та праці, іншим категоріям громадян, які мають право на їх отримання за рахунок державного, обласного, та місцевого бюджетів. Крім того, відповідач зазначає, що Департамент соціальної політики не визначений головним розпорядником вказаних бюджетних асигнувань. Відповідно до п. 18 ст. 2 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень. Відповідач, також, зазначає, що посилання позивача на рішення судів за 2015-2016 роки є не коректним, так як за цей період повноваження щодо компенсації пільгової категорії було покладено на Департамент соціальної політики.

02.01.2019 від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що станом на 28.12.2018 ним не отримано апеляційну скаргу відповідача. Позивач вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, оскільки судом всебічно та обєктивно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин. Приписами статті 91 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.17) визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, зокрема відповідно до пп. 20.4, належать видатки на пільги з послуг зв'язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту": особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування. Позивач зазначає, що на бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень, згідно ч.6 ст. 48 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.2017). Позивач вважає, що надання пільг грунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів місцевих бюджетів. Обов'язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданим державою. За доводами позивача, у даному випадку, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Позивач вважає, що місцевим господарським судом правильно встановлено, що до повноважень відповідача в установленому порядку віднесено здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення, відповідач є головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг на території міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, і відшкодування витрат, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок бюджетних коштів. Позивач, також зазначає, що пунктом 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги. Згідно ч.4 п. 116 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, розрахунковим періодом для оплати загальнодоступних послуг є поточний календарний місяць. Відповідно до п. 10 Постанови № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". При цьому, виконання обовязку позивача підтверджено листами та поштовими повідомленнями про отримання. Крім того, позивач посилається на те, що умовами п. 5 Постанови № 256 передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам, зокрема до 22 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг звязку, проте відповідачем в спірний період вказані обовязки не виконані, жодного акту звіряння в установлені нормативними актами строки згідно затверджених форм, зокрема форми "3-пільга" не складено, відповідно, зазначені в щомісячних звітах суми взагалі не зареєстровані в фінансових органах. Таким чином, за твердженнями позивача, в спірних відносинах мова йде про невиконання відповідачем своїх функціональних обовязків, як державного органу, наділеного повноваженнями головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно пункту 3 Порядку № 256. Позивач зазначає, що відповідачем не надано до суду також доказів можливого повідомлення про припинення розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення інформації, а бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу з своєчасного відшкодування вартості фактично наданих соціальних послуг та своєчасного надання протоколів розбіжностей саме у спірний період (липень-грудень 2017 року) для відображення в звітах (форма "2-пільга" правова підстава для відшкодування), не грунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи та держави.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі № 904/2888/18 залишено без руху, оскільки скаржником не надано доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу, а також у звязку з тим, що відповідачем було додане до апеляційної скарги клопотання про подовження строку на апеляційне оскарження, а не про його поновлення як того вимагають норми Господарського процесуального кодексу України.

18.12.2018 від Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради надійшло клопотання з доказами направлення апеляційної скарги позивачу, а також з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі № 904/2888/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 24.01.2019 о 11:30 год.

В судовому засіданні 24.01.2019 оголошено перерву на 12.02.2019 о 16:00 год.

В судовому засіданні 12.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з липня по грудень 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", яке за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації № 384 від 28.09.2006 включено до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74 та здійснює ліцензійну діяльність у сфері телекомунікацій, та Департаментом соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, склалися позадоговірні відносини щодо відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

У період з 01.07.2017 по 31.12.2017 позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам мешканцям м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, які підпадають під дію ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", - на загальну суму 234 555,27 грн., що вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за липень - грудень 2017 року, надісланих на адресу відповідача позивачем, а саме (а.с. 24 -139 т.1):

- у липні 2017 року - на суму 47 632,45 грн.;

- у серпні 2017 року - на суму 44 155,73 грн.;

- у вересні 2017 року - на суму 41 322,87 грн.;

- у жовтні 2017 року - на суму 34 772,23 грн.;

- у листопаді 2017 року - на суму 35 281,17 грн.;

- у грудні 2017 року - на суму 31 390,82 грн.

Як вбачається з метеріалів справи, позивач направляв протягом спірного періоду листи на адресу виконкомів районних у місті ОСОБА_1 рад, в яких надавав останнім згідно з формою "2-пільга" списки пільговиків, яким були надані телекомунікаційні послуги у спірний період з проханням звірити інформацію щодо кількості пільговиків за категоріями з інформацією, яка міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі, та повідомити про наявність/відсутність розбіжностей, а також просив надавати щомісячно до 25 числа інформацію щодо громадян пільгових категорій, які мають право на отримання пільг з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

22.11.2017 за вих. № 12І250-1422 позивачем було адресовано відповідачу лист (а.с. 143 т.1), в якому позивач зазначив, що розрахунки щодо вартості послуг, згідно з формою "2-пільга" на загальну суму наданих послуг 167 883, 28 грн. за період липень-жовтень 2017, щомісяця надсилалися в електронному вигляді та на паперових носіях на адреси УПСЗН районних у місті ОСОБА_1 рад, за результатами розгляду форми "2-пільга" ДФ ПАТ "Укртелеком" за період липень-червень 2017 не отримувала від УПСЗН районних у місті ОСОБА_1 Ріг рад актів виявлених розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільги, у зв'язку з чим, позивач просив відповідача здійснити погашення заборгованості у семиденний термін з моменту отримання даного листа за надані послуги пільговим категоріям населення м. Кривого Рогу за період липень-жовтень 2017, а також підписати акт звіряння розрахунків станом на 01.11.2017.

Матеріали справи містять, також, лист Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" вих. № від 13.12.2017 (а.с. 146 т.1) адресований відповідачу, в якому позивач просив останнього погасити існуючу заборгованість по компенсації витрат, пов'язаних з телекомунікаційними послугами пільговим категоріям населення, яка станом на 01.12.2017 становила 2425,90 тис. грн.

27.12.2017 за вих. №2907 відповідачем була надана позивачу відповідь на зазначений лист (а.с. 149 т.1), якою Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради повідомив позивача, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення не передбачалася, та витрати за надані пільги державою не компенсувалися, як це передбачено ч. 3 ст. 143 Конституції України та п. 1 ст. 67 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а з 01 січня 2017 року, відповідно до прийнятих Верховною Радою України 20.12.2016 змін до бюджетного кодексу України, видатки за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення включено до визначених статтею 91 видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Відповідач зазначає, що на теперішній час, виходячи з реальних фінансових можливостей доходної частини, міський бюджет не може передбачити видатки на фінансування пільг населенню за надані послуги зв'язку на 2017 рік. Крім того, відповідач посилається на ч. 1 ст. 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. Оскільки у 2017 році договори на відшкодування наданих пільг населенню не укладалися, відповідач вважає, що відсутні підстави щодо взяття відповідних зобов'язань по їх відшкодуванню, відповідно, і відсутня, на його думку, і можливість забезпечити погашення заборгованості за січень-листопад 2017 року.

Як встановлено місцевим господарським судом, та вбачається з матеріалів справи, 12.03.2018 позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за вих. №12С000-1316 від 09.03.2018 (а.с. 155-156 т.1).

Однак відповідач відповіді на зазначену вимогу не надав, суму боргу не оплатив.

За змістом пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Відповідно до статті 19 цього Закону виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства". Норми цих законів, зокрема, спрямовані на реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких пільг.

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Частиною 2 ст. 97 Бюджетного Кодексу України встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема щодо надання пільг з послуг зв'язку (передбачений на час виникнення спірних правовідносин), за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету". Відповідно до пункту 3 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, головним розпорядником коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення м. Кривий Ріг Дніпропетровської області є Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, тому на підставі вказаних норм законодавства відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, повинно здійснюватися відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень, тому місцевий суд вірно встановив, що в даному випадку Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради повинен відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Як встановлено судом першої інстанції, і як вбачається з матеріалів справи, зазначене правило позивач виконав, що підтверджується доказами направлення розрахунків на адресу відповідача.

Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (пункт 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги). Судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач надсилав відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за період з липня по грудень 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Законодавством не встановлено залежності відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій із державного бюджету.

Також, ні Законом України "Про телекомунікації", ні Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян України у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", заява № 63134/00) держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплат не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Наведену правову позицію викладено у постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 17.04.2018 у справах № 911/4249/16, № 906/621/17.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу. Тобто, зазначеною нормою визначено строк виконання зобов'язання, протягом якого відповідач повинен був би розрахуватися із позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось, 12.03.2018 позивачем надсилалася відповідачу, вимога за вих. № 12С000-1316 від 09.03.2018 (а.с. 155 т.1), в якій він просив сплатити 234 555,27 грн. в рахунок відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг за період липень - грудень 2017 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, також, надавались відповідачу акти звіряння розрахунків (а.с. 153-154 т.1), один з яких містить печатку і підпис відповідача (а.с. 153 т.1), в якому, зокрема зазначено спірний період липень-грудень 2017 у сумі 234 555,27 грн. Будь-яких зауважень з боку відповідача в підписаному ним акті, стосовно зазначених в ньому періодів нарахування сум, акт не містить.

З огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України, а також враховуючи пункт 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованою та підтвердженою належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 234 555,27 грн.

Оскільки телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від необхідності виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів виконання зобовязання відповідачем не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської заборгованості у розмірі 234 555,27 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі, суд враховує наступне.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.08.2017 року № 1955, у звязку із створенням Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, до якого переходять всі права та обов'язки управління, затверджено Положення про Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради.

В пункті 2 вказаного рішення зазначено, що визнати таким, що втрачає чинність, рішення міської ради від 30.01.2013 №1689 "Про затвердження Положення про управління праці та соціального захисту населення виконкому міської ради", зі змінами, внесеними рішеннями міської ради від 26.08.2016 №817 "Про внесення змін до рішення міської ради від 30.01.2013 №1689 "Про затвердження Положення про управління праці та соціального захисту населення виконкому міської ради".

Відповідно до пункту 2.14 вказаного Положення Департамент отримує бюджетні призначення на відповідний рік, приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетних програм розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачам бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 2.15 Положення на підставі розрахунків та інших документів Департамент затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством України, здійснює виплати бюджетних коштів, зокрема на відшкодування пільг, наданих пільговим категоріями мешканців міста (п.2.15.2.).

Пунктом 2.24 Положення передбачено, що Департамент взаємодіє з організаціями, підприємствами усіх форм власності, що надають житлово-комунальні послуги, послуги зв'язку та інші з питань, пов'язаних з наданням пільг і субсидій населенню.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 15.09.2017 року № 09010-03-10 згідно із змінами до Бюджетного кодексу України з 01 січня 2017 року видатки на надання пільг з послуг зв'язку включено до визначених статтею 91 цього Кодексу видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

За наведених обставин, позивач правомірно звернувся з даним позовом до відповідача.

Отже, доводи Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради спростовуються викладеними вище встановленими обставинами справи та нормами чинного законодавства, підстави для задоволення апеляційної скарги Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської відсутні.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України відносяться на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі № 904/2888/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 року у справі № 904/2888/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 05.03.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко