ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2019 р. Cправа № 902/788/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Приватного підприємства "Агрокомерс", м. Вінниця

до: Приватного підприємства "Водолій", с. Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область

про стягнення 122 039,57 грн

За участю секретаря судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача: Говор Дмитро Ігорович, договір про надання правової допомоги б/н від 18.07.2018 р., посвідчення адвоката № 825 від 25.03.2013 р.

ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 12.06.1996 р., директор

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

06.12.2018 до суду надійшов позов Приватного підприємства "Агрокомерс" до Приватного підприємства "Водолій" про стягнення 122 039,57 грн заборгованості, з яких 95,85 грн основного боргу, 4,39 грн курсова індексація, 6 471,20 грн пеня, 115 468,13 грн штраф за договором поставки № 21027 від 21.02.2017.

06.12.2018 відбувся автоматизований розподіл справ, які надійшли до суду протягом робочого дня, за результатами якого останній не відбувся, оскільки станом на день здійснення автоматизованого розподілу справи № 902/788/18 судді, які спеціалізуються на розгляді справи позовного провадження перебували у відпустці, у відрядженні, або тримав період не розподілу справ.

З огляду на вказане, справу № 902/788/18 на підставі ч.1 п. 16 Порядку 06.12.2018 передано на автоматизований розподіл без застосування спеціалізації, за результатами якого справу передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

10.12.2018 надійшла заява судді Тісецького С.С. про призначення у справі № 902/788/18 повторного автоматизованого розподілу.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.12.2018 здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/788/18, за результатами якого справу передано на розгляд судді Банаську О.О.

Ухвалою суду від 11.12.2018 позовну заяву б/н від 04.12.2018 залишено без руху.

21.12.2018 до суду надійшов лист позивача б/н від 21.12.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.12.2018 відкрито провадження у справі № 902/788/18 та призначено справу до розгляду по суті на 23.01.2019. Також даною ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

21.01.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи б/н від 21.01.2019, в якій останній з метою належного виконання вимог ухвали суду просить суд відкласти розгляд справи по суті та продовжити процесуальний строк, встановлений для направлення відзиву на позовну заяву до суду.

Ухвалою суду від 23.01.2019 відкладено розгляд справи до 20.02.2019.

04.02.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 04.02.2019 (вх.канц. № 02.1-34/955/19 від 04.02.2019), в якій останній просить суд включити до складу судових витрат судовий збір в сумі 1 803,60 грн та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

08.02.2019 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 06.02.2019, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафу та пені, в той час як в решті позовні вимоги визнаються відповідачем.

14.02.2019 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача б/н від 14.02.2019 (вх.канц. № 01.2-34/1309/19 від 14.02.2019), в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги повністю.

Також 14.02.2019 представником позивача подано заяву б/н від 14.02.2019 (вх.канц. № 02.1-34/1310/19 від 14.02.2019), в якій останній просить суд провести в судовому засіданні огляд електронних доказів за їх місцезнаходженням в мережі інтернет, а саме, електронних листів ПП "Агрокомерс" відправлених з електронної пошти на електронну пошту ПП "Водолі" від 21.02.2017 о 15:20, від 17.03.2017 о 11:39, від 17.03.2017 о 11:56, від 29.03.2017 о 11:32, від 18.04.2017 о 13:37, від 18.05.2017 о 15:37, від 27.07.2017 о 10:22, від 10.08.2017 о 10:45, від 24.07.2017 о 12:08, від 15.08.2017 о 10:48, а також відповідних їм оригіналів повідомлень.

18.02.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 18.02.2019 (вх.канц. № 02.1-34/1406/19 від 18.02.2019) надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з перебуванням уповноваженого представника у відрядженні.

Ухвалою суду від 20.02.2019 відкладено судове засідання до 25.02.2019.

25.02.2019 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 25.02.2019 (вх.канц. № № 02.1-34/1641/19 від 25.02.2019), в якій останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

В судове засідання 25.02.2019 представник відповідача не з'явився, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Разом з тим адресована відповідачу ухвала від 20.02.2019 підприємством зв'язку до суд не повернута.

Зважаючи на вищевикладене, судом при неявці відповідача в судове засідання враховується наступне

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/788/18 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із відповідними ухвалами у зазначеному Реєстрі.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з тим ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" Європейським судом з прав людини наголошено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Надавши в судовому засіданні оцінку заяві відповідача б/н від 25.02.2019 про відкладення розгляду справи, яка 25.02.2019 надійшла на електронну адресу суду по справі № 902/788/18, суд дійшов наступних висновків стосовно останньої.

Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Як встановлено судом, згідно довідки від 25.02.2019, складеної відповідальним працівником апарату Господарського суду Вінницької області, вказана заява відповідача не містить електронного цифрового підпису.

Враховуючи те, що заява відповідачем надіслана без електронного цифрового підпису, а тому не є офіційною, остання не підлягає розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем договору поставки № 21027 від 21.02.2017, відповідно до умов якого Приватне підприємство "Агрокомерс " (Постачальник, Позивач) зобов'язується поставити та передати у власність Приватного підприємства "Водолій" (Покупець, Відповідач) насіннєвий матеріал (товар, насіння) та пестициди і агрохімікати (товар, препарати), а Покупець зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки № 21027 від 21.02.2017 у відповідача утворилась заборгованість в сумі 122 039,57 грн.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 95,85 грн основного боргу, 4,39 грн курсової індексації, 6 471,20 грн пені та 115 468,13 грн штрафу.

В якості правової підстави позову позивач зазначає положення ст.ст. 16, 259, 526, 533, 538, 546, 549, 550, 624, 625, 632, 655, 692, 693, 712 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 123, 126, 129, 162, 171, 176, 236-238, 247 ГПК України.

У відзиві на позовну заяву, поданого до суду 08.02.2019 відповідач позовні вимоги визнає частково в частині основного боргу в сумі 95,85 грн визнає та курсову різницю в сумі 4,39 грн проти решти заявлених позовних вимог заперечує та зазначає наступне:

- взяті на себе зобов'язання відповідач виконав по оплаті товару на умовах товарного кредиту на загальну суму 410 859,93 грн у строк не пізніше 31.12.2017;

- не прописана процентна ставка по товарному кредиту до дати вказаної в п. 5.1 та у п. 6.2 Договору поставки № 21027 від 21.02.2017;

- відповідач вважає безпідставними нарахування позивачем пені та штрафу у сумі 115 468,13 грн, оскільки немає належних доказів отримання рахунків на оплату товару;

- відповідно до п. 8.1.1 Договору Постачальник забезпечив себе від будь-якої відповідальності за вказаним договором і можливості застосування з боку Покупця визначеної пені за порушення строків поставки товару;

- крім того, відповідачу вказує на скрутне фінансове становище та те що не вистачає оборотних коштів, однак підприємство всіма можливостями намагалося і виконувало взяті на себе зобов'язання перед кредиторами.

У відповіді на відзив б/н від 14.02.2019 позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що аргументи відповідача щодо дефіциту оборотних коштів можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, а не для відмови у позові.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 21.02.2017 між Приватним підприємством "АГРОКОМЕРС" (Постачальник) та Приватним підприємством "Водолій" (Покупець) укладено договір поставки № 21027.

Відповідно до п. 1.1 Договору у строки обумовлені цим договором Постачальник зобов"язується поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал (товар, насіння) та пестициди і агрохімікати (препарати), Покупець зобов"язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом, ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Згідно п. 2.1 Договору конкретний асортимент товару, його кількість. Ціна за одиницю та вартість всього товару, умови оплати наведені у специфікаціях до договору, які є невід"ємними частинами.

Кількість товару, який зобов'язаний поставити Постачальник, може відрізнятися від кількості, зазначеної в Специфікаціях. Покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару (п. 2.2 Договору).

Вартість договору складається із суми всіх Специфікацій, підписаних рамках цього договору, та суми процентів за користування товарним кредитом (п. 2.3 Договору).

Сторони визначили грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - долар США. Ціна товару зазначається у сумі, що еквівалентна долару США за курсом на міжбанківському валютному ринку України, який існує на момент підписання цього договору (Специфікації) (п.2.4 Договору).

Згідно п. 3.6 Договору документами, що підтверджують кількість та асортимент товару, є видаткові накладні. Дата, що вказана у видатковій накладній, є датою прийняття Покупцем відповідної партії товару.

Умови та місце поставки (передачі) товару СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2000 р.) - господарство Покупця, що знаходиться за адресою; Вінницька область, Шаргородський район, с. Рахни Лісові, якщо інше не буде визначено в Специфікації( п. 4.1 Договору).

Відповідно п. 4.3 Договору поставка товару здійснюється окремим партіями, згідно письмової заявки Покупця, протягом 3-х днів з моменту отримання заявки, в якій вказуються реквізити вантажоодержувача, строк поставки, конкретний асортимент та кількість товару, що постачається.

Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем: за якістю - відповідно до показників сертифікату якості (сертифікату відповідальності); за кількістю - згідно даних, вказаних у видаткових накладних, що супроводжують партію товару (п. 4.4 Договору).

За змістом п. 4.5 Договору фактична кількість відвантаженого Постачальником і отриманого Покупцем товару вказується у видаткових накладних.

Моментом здійснення поставки товару є отримання його Покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортні накладна, видаткова накладна) (п. 4.6 Договору).

Прийом товару за кількістю та якістю проводиться уповноваженими на те представниками сторін на складі Покупця або , за попередньою домовленістю та складі Постачальника (п.4.8 Договору).

При неповному (частковому) прийнятті товару Постачальник зобов"язується передати Покупцю відповідно виправлені товарно-супроводжувальні документи протягом 3-х днів з моменту поставки (п.4.10 Договору).

Постачальник має право відмовитись від поставки товару у випадку прострочення Покупцем здійснення попередньої оплати вартості товару строком більше 3-х днів, якщо передбачено відповідною Специфікацією (п. 4.11 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору сторони домовились, що Покупець зобов"язується здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених у Специфікації, але у будь-якому випадку на пізніше 31.12.2017.

Попередня оплати вартості товару, або його частини. Якщо вона передбачена відповідною Специфікацією, Покупець зобов"язується здійснити протягом 3-х днів з дня надання йому рахунку на попередню оплату вартості товару (п.5.1.1 Договору).

Згідно п. 5.2 Договору оплата вартості товару проводиться у гривнях. Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Сторони домовились, що грошове зобов'язання вважається виконаним належним чином в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.3 Договору).

Покупець здійснюючи оплату за товар, зобов"язаний вказувати в призначені платежу номер і дату договору в рамках якого здійснюється оплата (п.5.4 Договору).

За змістом п. 5.5 Договору у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватись Покупцем не в момент укладення договору, то суми всіх платежів , що передбачені цим договором, у тому числі і попередня оплата, якщо вона передбачена Специфікацією, визначаються сплачуються за курсом грисні до долару США на міжбанківському валютному ринку.

Покупець зобов'язаний самостійно визначити суму платежу (вартості поставленого та неоплаченого товару), здійснивши його індексацію на коефіцієнт, що пов"язаний зі зміною курсу гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку, сплативши таку суму в строки передбачені цим договором.

Проіндексована сума платежу визначається наступним чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, якщо вона передбачена Специфікацією, яка підлягає сплаті Покупцем Постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату здійснення такого платежу за договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення договору. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. Під курсом гривні до долару США сторони розуміють курс гривні до долару США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує дню платежу, за даними Інтернет - сторінки www.minfin.com.ua, а в разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній - визначається як курс готівкового продажу долару США на початок відповідного дня у банку Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві.

Якщо Покупець достроково повністю сплачує платіж Постачальнику, то його сума визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на фактичну дату сплати такого платежу (п.5.6 Договору).

Згідно п. 5.7 Договору у випадку прострочення Покупцем сплати платежу за договором, сума такого платежу визначається у вказаному вище порядку, ае показник К2 береться на дату повної сплати цього платежу. Проіндексована сума платежу у цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми патежу на дату здійснення цього платежу за договором.

При зверненні Постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із Покупця заборгованості за цим договором, сума заборгованості Покупця перед Постачальником, визначається таким чином: С3 = (К2/К10 х СПП, де С3 - сума заборгованості (основного боргу) Покупця перед Постачальником, СПП - сума всіх прострочених Покупцем платежів, К2 - курс гривні до долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку на дату складання позовної заяви Постачальником про стягнення із Покупця заборгованості за цим договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення договору. Якщо К2 є меншим за К1, С3 дорівнює СПП (п. 5.8 Договору).

Проіндексовані уми платежів є грошовим зобов'язанням Покупця перед Постачальником з оплати товару, які Покупець повинен виконати (п. 5.9 Договору).

Відповідно п. 6.1 Договору Постачальник надає Покупцю товарний кредит (відстрочення платежу), в тому числі, якщо останній не виконав свої зобов"язання із попередньої оплати товару, у розмірі ціни отриманого і неоплаченого Покупцем товару на період з дати отримання товару Покупцем до дати його фактичної оплати.

У разі дострокової оплати товару Покупцем, проценти за користування товарним кредитом перераховуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом. У разі прострочення оплати товару, процентна ставка за користування товарним кредитом після дати вказаної у п. 5.1. Договору дорівнює 25 % річних, самостійно розраховується та сплачується Покупцем за весь період існування заборгованості за переданий товар. Постачальник може відмовитись від нарахований на його користь процентів, письмово повідомивши про це Покупця (п. 6.5 Договору).

Згідно п. 7.1.1 Договору Покупець зобов'язується оплатити товар та сплатити проценти за користування товарним кредитом у порядку, згідно із договором, та у строки і в розмірах, згідно із Специфікаціями.

Згідно п. 10.1 договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

На виконання умов договору поставки № 21027 від 21.02.2017 між сторонами підписано ряд Специфікацій на загальну суму 502 665,17 грн, за умовами яких сторонами погоджено назву, кількість, ціну товару, умови оплати, строки відвантаження товару, а саме:

- Специфікація № 1 від 21.02.2017 на суму 75 289,06 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 2 від 21.02.2017 на суму 87 390,78 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 3 від 21.02.2017 на суму 26 927,64 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 4 від 17.03.2017 на суму 18 129,60 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 5 від 17.03.2017 на суму 1 424,96 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 6 від 20.03.2017 на суму 9 530,88 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 7 від 29.03.2017 на суму 20 536,20 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 8 від 18.04.2017 на суму 9 579,84 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 9 від 18.05.2017 на суму 142 194,08 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 10 від 26.06.2017 на суму 7 651,80 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 11 від 27.07.2017 на суму 23 514,22 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 12 від 10.08.2017 на суму 21 450,00 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 13 від 14.08.2017 на суму 57 122,22 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 14 від 15.08.2017 на суму 1 800,84 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 15 від 31.10.2017 на суму 96,05 грн разом з ПДВ.

На підставі видаткових накладних Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято 22 партії товару на загальну суму 410 955,78 грн.

В підтвердження чого до матеріалів справи додано видаткові накладні: № 11 від 22.03.2027 на суму 37 437,38 грн; № 48 від 06.04.2017 на суму 37 851,68 грн; № 17 від 14.03.2107 на суму 17 136,00 грн; № 23 від 21.03.2027 на суму 29 376,00 грн; № 49 від 06.04.2017 на суму 32 163,90 грн; № 84 від 05.05.2017 на суму 3 818,88 грн; № 50 від 06.04.2017 на суму 26 927,64 грн; № 25 від 21.03.2017 на суму 18 129,60 грн; № 26 від 21.03.2017 на суму 1 434,96 грн; № 24 від 21.03.2017 на суму 9 530,88 грн; № 55 від 11.04.2017 на суму 20 563,20 грн; № 72 від 27.04.2017 на суму 9 579,84 грн; № 98 від 25.05.2017 на суму 13 360,42 грн; № 114 від 16.06.2107 на суму 27 417,60 грн; № 137 від 03.08.2017 на суму 5 708,83 грн; № 144 віл 21.08.2017 на суму 8 883,84 грн; № 122 від 07.07.2027 на суму 7 651,80 грн; № 128 від 31.07.2017 на суму 23 514,22 грн; №138 від 11.08.2027 на суму 21 450,00 грн; № 150 від 28.08.2017 на суму 57 122,22 грн; № 147 від 21.08.2017 на суму 1 800,84 грн; № 176 від 31.10.2017 на суму 96,05 грн.

Позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: № 10 від 21.02.2017 на суму 75 289,06 грн; № 7 від 21.02.2017 на суму 87 390,78 грн; № 13 від 21.02.2017 на суму 26 927,64 грн; № 27 від 17.03.2017 на суму 18 129,60 грн; № 30 від 17.03.2017 на суму 1 434,96 грн; № 31 від 20.03.2017 на суму 9 530,88 грн; № 37 від 29.03.2017 на суму 20 536,20 грн; № 68 від 18.04.2017 на суму 9 579,84 грн; № 95 від 18.05.2017 на суму 142 194,08 грн; № 118 від 26.06.2017 на суму 7 651,80 грн; № 142 від 27.07.2017 на суму 23 514,22 грн; № 148 від 10.08.2017 на суму 21 450,00 грн; № 139 від 19.07.2017 на суму 57 122,22 грн; №№ 155 від 15.08.2017 на суму 1 800,84 грн; № 179 від 31.10.2017 на суму 96,05 грн, які містяться в матеріалах справи.

Однак відповідачем здійснено частково оплату за товар на загальну суму 410 859,93 грн.

Таким чином борг відповідача перед позивачем становить 95,85 грн (410 955,78 - 410 859,93)

Наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку та власне не заперечується відповідачем.

Непроведення розрахунків відповідачем за отриманий товар в добровільному порядку слугувало підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору поставки № 21027 від 21.02.2017 між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

З огляду на викладене, за відсутності доказів погашення суми боргу в матеріалах справи позовні вимоги в частині стягнення 95 грн 85 коп боргу за отриманий товар підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

Також підлягають задоволеню у повному обсязі вимоги про стягнення з відповідача 04 грн 39 коп. курсової індексації з урахуванням положень п.5.8 Договору та того, що курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату складання позовної заяви (04.12.2018) становив 28,29 грн, на дату укладення договору (21.02.2017) становив 27,05, а розмір прострочених платежів становить 95,85 грн.

Задовольняючи вказану вимогу суд враховує процесуальну позицію відповідача щодо неї, яка полягає у визнанні позову в цій частині.

Крім того судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 471 грн 20 коп. пені, 115 468 грн 13 коп. штрафу за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.п.3, 4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно п. 8.1.3 Договору за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення (п. 8.1.3 Договору).

У разі порушення строків оплати визначених п. 5.1 даного договору понад 20 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30 % від суми грошового зобов'язання (п.8.1.4 Договору).

У разі якщо Покупець у встановленні строки не перераховує попередню оплату, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 20 % зобов'язання із попередньої оплати, крім того Постачальник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку (п.8.1.5 Договору).

Відповідно п. 8.2 Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 (три) роки.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені, штрафів є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного Договору.

При цьому судом враховано, що п.8.2. Договору сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості строку нарахування пені передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України і встановили, нарахування вказаної штрафної санкції здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 (три) роки.

Детально досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено наявність помилок при здійснені їх нарахування.

Зокрема, з метою встановлення достовірних даних щодо періодів прострочення відповідача, яке пов'язано із датою отримання рахунку на оплату від якого в ряді випадків здійснювався відрахунок 3 днів на оплату в судовому засіданні 25.02.2019 здійснено огляд електронних доказів за їх місцезнаходженням в мережі інтернет, а саме, електронних листів ПП "Агрокомерс" відправлених з електронної пошти на електронну пошту ПП "Водолій" від 21.02.2017 о 15:20, від 17.03.2017 о 11:39, від 17.03.2017 о 11:56, від 29.03.2017 о 11:32, від 18.04.2017 о 13:37, від 18.05.2017 о 15:37, від 27.07.2017 о 10:22, від 10.08.2017 о 10:45, від 24.07.2017 о 12:08, від 15.08.2017 о 10:48, а також відповідних їм оригіналів повідомлень.

За результатами даного огляду судом встановлено та підтверджено факт надіслання рахунків з електронної пошти позивача на електронну пошту ПП "Водолій" з долученими до електронних листів вкладень у вигляді рахунків на оплату за виключенням рахунку № 118 від 26.06.2017, який стосувався оплати товару за специфікацією № 10 від 26.06.2017 і на суму якого не здійснювалось нарахування пені судом.

Разом з тим в результаті здійсненого перерахунку пені за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені (неустойки) та інфляційних втрат, з врахуванням допущених позивачем помилок судом отримано 6 487 грн 12 коп. пені, в той час як позивачем заявлено до стягнення 6 471 грн 20 коп. пені, з огляду на що заявлена позивачем сума пені підлягає стягненню з відповідача у визначеному позивачем розмірі.

Розглядаючи вимоги про стягнення штрафу передбаченого п.8.1.4 у сумі 63 194,41 грн судом встановлено, що позивачем здійснено обрахунок останнього за товар, який було поставлено згідно специфікацій № № 6 від 20.03.2017, № 9 від 18.05.2017, № 13 від 14.08.2017, № 14 від 15.08.2017.

При цьому здійснюючи обрахунок 30 % штрафу позивач виходив із суми товару, яка визначалась в специфікації як вартість товвару, що мав бути поставлений відповідачу (9 530,88 грн, 142 194,08, 57 122,22 грн, 1 800,84 грн відповідно).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначення у п.8.1.4 Договору того, що 30 % штрафу обраховується від суми грошового зобов'язання не спростовує вимог наведеної вище імперативної норми стосовно обрахунку штрафу від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому суд звертає увагу на те, що сторонами погоджено у зазначеному пункті Договору такий вид неустойки як штраф, поняття та порядок застосування якого визначено саме в ч.2 ст.549 ЦК України.

Приймаючи до уваги те, що сума невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за товар, який було поставлено згідно специфікацій № № 6 від 20.03.2017, № 9 від 18.05.2017, № 13 від 14.08.2017, № 14 від 15.08.2017 є значно меншою від суми грошового зобов'язання, а саме 4 634,88 грн, 27 953,09 грн, 57 122,22 грн, 1 800,84 грн відповідно то загальний розмір штрафу згідно п.8.1.4 становить 27 453,31 грн з огляду на що у стягненні 35 714,10 грн штрафу слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 52 273,72 коп. штрафу передбаченого п.8.1.5 судом встановлено, що позивачем здійснено обрахунок у розмірі 20 % від суми зобов'язання від попередньої оплати останнього за товар, який було поставлено згідно специфікацій № 4 від 17.03.2017, № 5 від 17.03.2017, № 6 від 20.03.2017, № 9 від 18.05.2017, № 10 від 26.06.2017, № 11 від 27.07.2017, № 13 від 14.08.2017, № 14 від 15.08.2017.

При перевірці зазначеного розрахунку штрафу судом не було взято до уваги специфікацію № 10 від 26.06.2017, оскільки як вказувалось вище позивачем не було надано доказів на підтвердження надіслання відповідного рахунку на оплату відповідачу, що свідчить про те, що сума товару за вказаною специфікацією (7 651,80 грн) не є простроченою.

За результатами перерахунку штрафу встановленого п.8.1.5 Договору із врахуванням виявленої помилки судом отримано 50 743,36 грн штрафу з огляду на що у стягненні 1 530,36 грн штрафу слід відмовити.

Таким чином загальна сума штрафу, яка в результаті перерахунку суду є правомірною становить 78 196,67 грн (27 453,31 + 50 743,36).

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого позивачем до стягнення штрафу, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та штрафу суд взяв до уваги наступні обставини:

- розмір заявленої до стягнення неустойки (штрафу) значно та суттєво перевищує суму заявленого боргу (більш ніж 90 %), тобто є явно неспівмірним;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов'язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат;

- відсутність понесення позивачем збитків пов'язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язання за Договором. Іншого матеріали справи не місять;

- відповідачем проведено практично повний розрахунок за поставлений товар, а допущене прострочення в оплаті не є значним у часі тощо.

Крім того, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов'язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір штрафу, що підлягає стягненню до 30 000 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, курсової різниці, пені та штрафу в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Приватного підприємства "Агрокомерс" підлягає задоволенню судом частково, з урахуванням наведених вище мотивів щодо часткової відмови у стягненні штрафу.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 18.07.2018 між адвокатським бюро "Говор" (Бюро) та ПП "Агрокомерс" (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги відповідно до якого Бюро приймає доручення від Клієнта надавати останньому в його інтересах правову (правничу, юридичну) допомогу у справах про стягнення заборгованості, зокрема з ПП "Водолій".

На підставі рахунків-фактур № 19 від 09.08.2018, № 31 від 27.11.2018 Клієнтом оплачено Бюро 10 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 597 від 13.08.2018, № 722 від 28.11.2018.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься ордер серія ВН № 072772, акти приймання-передачі наданих послуг до Договору від 26.11.2018 та від 29.01.2019.

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката до суду позивачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

У ч. 3 ст. 129 ГПК України вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст.126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі згідно із ч.9 ст. 129 ГПК України.

Аналогічного висновку щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 29.03.2018 у справі № 907/357/16.

Витрати на судовий збір та на оплату професійної правничої допомоги підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог без урахування суми, на яку було зменшено розмір штрафу з ініціативи суду.

25.02.2019 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Водолій", вул. Центральна, 79, с.Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, 23536 (ідентифікаційний код - 30355390) на користь Приватного підприємства "Агрокомерс", вул.Північна, 17, м.Вінниця, 21000 (ідентифікаційний код - 32603794) - 95 грн 85 коп. - боргу, 04 грн 39 коп. - курсової індексації, 6 471 грн 20 коп. - пені, 30 000 грн 00 коп. - штрафу, 1 271 грн 52 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору, 6 945 грн 95 коп. - відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. У стягненні 85 468 грн 13 коп. штрафу відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 04 березня 2019 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Північна, 17, м. Вінниця, 21011.

3 - відповідача - вул. Центральна, 79, с. Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, 23536.