ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Справа № 915/1148/18

м. Миколаїв

за позовом: Приватного підприємства Брайловський (68800, Одеська область, Ширяївський район, смт. Ширяєве, вул. Шклярука, 25; адреса для листування: 65009, м.Одеса, Французький бульвар, 66/2, оф. 506)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (54025, м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 113/1)

про: стягнення 350000,00 грн.,

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ржепецька К.М.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача ОСОБА_1, довіреність від 21.12.2018 б/н, адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК №001279 від 01.12.2017.

Суть спору:

22.10.2018 Приватне підприємство Брайловський (далі ПП Брайловський) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 18.10.2018 (вх. № 13679/18) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (далі ТОВ Техноторг-Дон) суми безпідставно перерахованих коштів у розмірі 350000,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: платіжних доручень № 538 від 26.09.2017 та № 539 від 26.09.2017; претензії за вих. № 8 від 16.05.2018; застосування статей 11, 14, 202, 203, 205, 206, 208, 525, 526, 626, 627, 1212 Цивільного кодексу України, статей 173, 181, 193 Господарського кодексу України, статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні та мотивовані тим, що дані кошти були перераховані помилково і безпідставно, оскільки між ПП Брайловський та ТОВ Техноторг-Дон господарські договори не укладались, не виконувались будь-які роботи та не надавались будь-які послуги. На теперішній час ТОВ Техноторг-Дон грошові кошти позивачеві не повернуло, жодної відповіді на претензію не надало.

16.11.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 16.11.2018 (вх. № 14992/18), в якому товариство не визнає позовні вимоги, вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів відповідачу, оскільки підтвердженням списання коштів з рахунку позивача не може бути платіжне доручення, яке ініціатор переказу може в будь-який час відкликати, а подані позивачем копії платіжних доручень від 26.09.2017 №538 та №539 не є оригіналами документів, оскільки підпис посадової особи банку виконаний за допомогою факсиміле та не містять такого обовязкового реквізиту як підпис платника, який є обовязковим згідно п. 3.1 глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 №22.

З наведених обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 22.11.2018 судом на прохання учасників було оголошено перерву до 26.12.2018 о 12 год. 00 хв., у звязку з можливістю мирного врегулювання даного спору та надання часу позивачу скласти відповідь на відзив після його отримання.

17.12.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив б/н від 10.12.2018 (вх. №16889/18) у якій позивач не погоджується з твердженнями відповідача щодо неналежності доказів перерахування грошових коштів та зазначає, що надані копії платіжних доручень не містять підпису платника в графі підписи, оскільки засвідчувалися електронним цифровим підписом через електронний платіжний інструмент Приват24 для бізнесу та їх достовірність підтверджується підписом та відбитком печатки банку, а також відомостями про те, що даний платіж проведений банком. На підтвердження перерахування грошових коштів до відповіді на відзив позивачем додано банківську виписку по рахунку ПП Брайловський за 26.09.2017.

26.12.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 26.12.2018 (вх. №17679/18) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У судове засідання 26.12.2018 представник позивача не зявився, про причини незявлення суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про дату розгляду справи від 22.11.2018.

26.12.2018 в судове засідання зявився лише представник відповідача, який надав пояснення суду щодо проведення на даний час перемов з позивачем про мирне врегулювання спору, у звязку з чим просив суд продовжити строк проведення підготовчого провадження та відкласти підготовче засідання.

За результатами проведеного судового засідання, для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд дійшов висновку про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 24.01.2019 о 12 год. 00 хв.

23.01.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 21.01.2019 (вх. № 1167/19) про відкладення розгляду справи, призначеного на 24.01.2019 о 12 год. 00 хв. у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

24.01.2019 представники сторін в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання сторонами 29.12.2018 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2018 у справі № 915/1148/18 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 477, 493.

24.01.2019 в підготовче судове засідання будь-яких клопотань або заяв від учасників справи до суду не надійшло.

За результатами проведення судового засідання 24.01.2019 суд виніс ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.02.2019 о 15 год. 00 хв.

21.02.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, зазначає, що між сторонами тривають перемовини щодо мирного врегулювання спору.

21.02.2019 в судове засідання прибув лише представник відповідача, який клопотав про відкладення розгляду справи.

Судом взято до уваги, по-перше, надання учасникам протягом тривалого розгляду справи можливості врегулювати між собою спірні відносини, але будь-які докази проведення відповідних заходів відсутні; по-друге, судом враховано строки розгляду господарських справ відповідно до ст. 195 ГПК України.

21 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи суд, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Із змісту позовної заяви вбачається, що між ПП Брайловський та ТОВ Техноторг-Дон не було господарських відносин, які б ґрунтувались на господарських зобовязаннях.

Як стверджує ПП Брайловський, останній безпідставно помилково перерахував із свого розрахункового рахунку № 1340, відкритого в акціонерному товаристві комерційного банку ПРИВАТБАНК (м. Одеса), МФО 328704, на розрахунковий рахунок ТОВ Техноторг-Дон № 4, відкритого в акціонерному товаристві ОСОБА_2 АВАЛЬ (м.Київ), МФО 380805, 26 вересня 2017 року грошові кошти в сумі 200000 грн. та в сумі 150000 грн. з призначенням платежу за амофос згідно рахунку №404791 від 25.09.2017, а всього в загальній сумі 350000 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями від 26.09.2017 №538 на суму 200000 грн. та №539 на суму 150000 грн., а також банківською випискою по рахунку ПП Брайловський за 26.09.2017 (а.с. 48).

ПП Брайловський направлено на адресу відповідача претензію від 16.05.2018 №8 з проханням перерахувати протягом 10 днів з дня отримання даної претензії на рахунок позивача помилково перераховані кошти в сумі 350000 грн., направлення якої підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, опису вкладення до рекомендованого листа та чеку поштового відділення (а.с. 17-22).

ТОВ Техноторг-Дон отримало дану претензію 24.05.2018, про що свідчить підпис уповноваженої особи товариства на поштовому повідомленні, проте вказані вимоги ПП Брайловський відповідачем були залишені без реагування та відповіді.

Пункт 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Нацбанку України від 21.01.2004 р. № 22 (далі Інструкція) дає визначення помилкового списання/зарахування коштів. Помилковим є списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Згідно з приписами п. 2.35 цієї ж Інструкції, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суду доведено, що позивачем грошові кошти в сумі 350000 грн. перераховані на рахунок ТОВ Техноторг-Дон помилково, оскільки між сторонами дійсно не існувало та не існує жодних договірних правовідносин та зобов'язань, які були б підставою для перерахування зазначених грошових коштів. Зокрема вказаний у призначенні рахунок від 25.09.2017 ТОВ Техноторг-Дон не був виставлений позивачу, тобто договірні відносини між сторонами відсутні.

За таких обставин та оскільки ТОВ Техноторг-Дон у добровільному порядку не поверненні помилково перераховані йому ПП Брайловський кошти, то утримані відповідачем грошові кошти в сумі 350000 грн. є безпідставно набутим майном в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Суд не може погодитися з твердженнями відповідача про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів відповідачу, оскільки підтвердженням списання коштів з рахунку позивача не може бути платіжне доручення, яке ініціатор переказу може в будь-який час відкликати та надані позивачем платіжні доручення підписані посадовою особою банку за допомогою факсиміле і не містять обовязкового реквізиту підпис платника, з огляду на таке.

По-перше, як вбачається з виписки по рахунку ПП Брайловський за 26.09.2017 грошові кошти в сумі 350000 грн. були перераховані відповідачу та не були відкликані після ініціювання позивачем грошового переказу.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженогоПостановою правління Національного банку України N 566 від 30.12.98 р. (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 р. N 254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за N 559/7880, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З огляду на наведене, банківська виписка з рахунку ПП Брайловський в банківській установі позивача є належним, допустимим і достатніми доказом в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, тому приймається до уваги судом в якості доказу, що підтверджує факт перерахування грошових коштів у сумі 35000 грн. відповідачу.

По-друге, згідно пункту 1.30 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 1.6 ст.1 вказаного Закону визначено, що документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів.

Відповідно до ст.16 Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Тобто, платіжне доручення як розрахунковий документ належить до документів на переказ суми коштів.

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 Закону, електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обовязковим реквізитом електронного документа на переказ.

Отже, платіжні доручення, які надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, є документом на переказ суми коштів, що як в електронному, так і в паперовому вигляді, мають однакову юридичну силу. Тобто, платіжні доручення від 26.09.2017 №538 на суму 200000 грн. та №539 на суму 150000 грн. у відповідності до Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджує факт перерахування позивачем на поточний рахунок відповідача грошових коштів в загальній сумі 350000 грн.

Таким чином, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності до ст. 86 ГПК України, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні відносини в сукупності з обставинами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову на відповідача (ст. 129 ГПК України).

З урахуванням викладеного, здійсненні ПП Брайловський витрати за квитанцією від 17.10.2018 № 3902 на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 5250 грн., що відповідає розміру встановленого Законом України Про судовий збір, належить відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (54025, м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 113/1, ідентифікаційний код 31764816) на користь Приватного підприємства Брайловський (68800, Одеська область, Ширяївський район, смт. Ширяєве, вул. Шклярука, 25, ідентифікаційний код 33923656) грошові кошти в сумі 350000 грн., а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 5250 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та в строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 28 лютого 2019 року.

Суддя О.Г. Смородінова