ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 Справа № 917/179/19

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область,39621

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради пров. Г.Бреста, 35А, м. Кременчук, Полтавська область,39602

про стягнення 130 611,41 грн. збитків

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Обставини справи: 31.01.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради про стягнення 130 611,41 грн. збитків.

Ухвалою від 04.02.2019 року судом було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

06.02.2019 року від Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні за участю сторін (учасників справи).

Ухвалою від 12.02.2019 року суд задовольнив клопотання Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні за участю сторін (учасників справи) та призначив судове засідання на 04.03.19 року.

15.02.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 112-117), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

25.02.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача (арк. с. 162-166).

В судовому засіданні 04.03.2019 року представник позивача виклав зміст позовних вимог та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 04.03.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив коли буде виготовлено повне рішення у відповідності до приписів ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд, встановив:

01 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» та ОСОБА_1 підприємством «Кременчукводоканал» було укладено договір №206520, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується надати позивачу послуги постачання неочищеної (технічної) води, а позивач зобов'язується розрахуватись за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та чинним законодавством України. Точкою передачі послуги постачання неочищеної (технічної води) є межа балансової належності мереж (п.1.1. договору).

У відповідності до п.2.1. договору, відповідач надає послуги позивачу відповідно до встановленого ліміту та в затверджених обсягах.

Згідно п.3.1 договору, позивач розраховується з відповідачем в грошовій формі по договірному тарифу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що розрахунковим періодом оплати послуг постачання неочищеної (технічної) води, є умовний місяць: з 23 по 23 число наступного місяця. Зняття показів засобів обліку здійснюється щомісяця самим позивачем. Позивач не пізніше 24 числа звітного місяця повинен подавати відповідачу інформацію про спожитий обсяг неочищеної (технічної) води по кожному об'єкту, де вказуються попередні та поточні покази засобів обліку та інше за звітний період.

У п.3.5 договору сторони погодились, що відповідач зобов'язаний надати позивачу податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов її реєстрації в порядку, передбаченому чинним законодавством України, скріплену електронним підписом уповноваженої особи й зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкову накладну в електронній формі відповідач надає позивачу не пізніше 15-ти календарних днів з моменту її складання.

Додатковою угодою №3 до договору підписаною з протоколом розбіжностей сторонами змінено порядок розрахунків, а саме: «Розрахунковим періодом оплати послуг, постачання неочищеної ( технічної) води, є один умовний місяць : з 23 по 23 число, позивач розраховується за надані послуги попередньою оплатою в розмірі 50 % від об'ємів минулого місяця з остаточним розрахунком по закінченню розрахункового періоду».

Згідно п. 3.8 договору, фактом прийняття-передачі послуг з постачання неочищеної (технічної) води є акт виконаних робіт, який позивач отримує разом з рахунком за надані послуги.

В матеріалах справи наявні рахунки, виставлені КП "Кременчукводоканал": №206520/222856 від 21.01.2016р.; №206520/225351 від 23.02.2016р.; №206520/227588 від 23.03.2016 р.; №2065/2 від 01.04.2016 р.; №206520/229735 від 25.04.2016р.; №206520/5 від 04.05.2016р.; №206520; №206520/234576 від 23.06.2017р.; №206520/9 від 5.07.2016р.; №206520/236827 від 25.07.2017р.; №206520/236827 від 25.07.2017р.; №206520/11 від 01.08.2016р.; №2065/238995 від 23.08.2016 р.; №206520/12 від 01.09.2016р.; №206520/12 від 01.09.2016р.; №206520/240657 від 22.09.2016р.; №206520/15 від 03.10.2016р.; №206520/243602 від 24.10.2016р.; №206520/17 від 01.11.2016р.; №206520/245670 від 23.11.2016р.; №2065/19 від 01.12.2016р.; №206520/247438 від 22.12.2016р.; №206520/1 від 04.01.2017р.; №206520/249361 від 23.01.2017р.; №206520/4 від 01.02.2017р.; № 206520/251950 від 21.02.2017р.; №206520/254727 від 22.03.2017 р.; №206520/257064 від 24.04.2017р.; №206520/7 від 03.05.2017 р.; №206520/259728 від 23.05.2017 р.; №206520/9 від 01.06.2017 р.; №206520/262432 від 22.06.2017 р.; № 206520/11 від 03.07.2017 р.

На виконання умов договору позивач сплатив за послуги з постачання неочищенної (технічної) води: за січень 2016 року, платіжним дорученням № 43/24140 від 27.01.2016 року в сумі 38120,48 грн. в тому числі ПДВ 20% - 6353,41 грн.; за лютий 2016 року п/д № 43/24923 від 29.02.2016 року на суму 38515,60 грн. в тому числі ПДВ 20%- 6419,27 грн.; за березень 2016 року п/д № 43/25840 від 29.03.2016 року в сумі - 28362,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 4727,00 грн.; за квітень 2016 року п/д № 43/26489 від 07.04.2016 року в сумі 14200,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2366,67 грн, п/д № 43/27549 від 29.04.2016 року в сумі 14555,16 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2425,86 грн.; за травень 2016 року п/д № 43/27819 від 10.05.2016 року в сумі 14300,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 2383,33 грн., відповідно до рахунку року, п/д № 43/28768 від 27.05.2016 року в сумі 3685,42 грн., в тому числі ПДВ 20 % -614,24 грн., відповідно до рахунку; за червень 2016 року п/д № 43/29328 від 08.06.2016 року в сумі 9000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1500,00 грн., п/д № 43/30257 від 30.06.2016 року в сумі - 14121,88 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2353,65 грн.; за липень 2016 року п/д № 43/30680 від 11.07.2016 року в сумі - 11600,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 1933,33 грн., п/д № 43/31750 від 29.07.2016 року в сумі - 11582,51 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1930,42 грн.; за серпень 2016 року - п/д № 43/32088 від 05.08.2016 року в сумі - 11600,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1933,33 грн., п/д № 43/33483 від 30.08.2016 року в сумі - 5794,71 грн., в тому числі ПДВ 20% -965,79 грн.; за вересень 2016 року - п/д № 43/34232 від 08.09.2016 року в сумі - 8700,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1450,00 грн., п/д № 43/35651 від 28.09.2016 року в сумі - 18133,91 грн., в тому числі ПДВ 20%-3022,32 грн.; за жовтень 2016 року п/д № 43/36419 від 11.10.2016 року в сумі - 13400,00 грн. в тому числі ПДВ 20% -2233,33 грн., п/д № 43/37930 від 28.10.2016 року в сумі - 18099,36 грн., в тому числі ПДВ 20% -3016,56 грн.; за листопад 2016 року п/д № 43/38521 від 8.11.2016 року в сумі - 15700ислі ПДВ 20% - 2616,67 грн., п/д № 43/40287 від 29.11.2016 року в сумі-33584,05 грн. в тому числі ПДВ 20% -5597,34 грн.; за грудень 2016 року п/д № 43/41082 від 07.12.2016 року в сумі - 24600,00 грн., в тому числі ПДВ - 4100,00 грн., п/д № 43/42666 від 27.12.2016 року в сумі 32382,44 грн., в тому числі ПДВ 20% - 5397,07 грн.; за січень 2017 року п/д № 43/24155 від 12.01.17 року в сумі - 28500,00грн. в тому числі ПДВ 20%о - 4750,00, грн., п/д № 43/25730 від 26.01.2017 року в сумі - 34534,64 грн., в тому числі ПДВ 20% - 5755,77 грн.; за лютий 2017 року п/д № 43/26954 від 07.02.2017 року в сумі - 31500,00 грн., в тому числі ПДВ 20%о - 5250,00 грн., п/д № 43/35223 від 24.04.2017 року в сумі - 26520,02 грн., в тому числі ПДВ 20% -4420,00 грн.; за березень 2017 року п/д№ 43/35224 від 24.04.2017 року в сумі - 41864,60 грн., в тому числі ПДВ 20% - 6977,43 грн.; за квітень 2017 року п/д №43/36059 від 28.04.2017 року в сумі - 33010,30 грн., в тому числі ПДВ 20%) - 5501,72 грн.; за травень 2017 року п/д № 43/36809 від 12.05.2017 року в сумі - 16500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2750,00 грн., п/д № 43/38636 від 29.05.2017 року в сумі - 4568,60 грн., в тому числі ПДВ 20% -761,43 грн.; за червень 2017 року п/д № 43/39732 від 14.06.2017 року в сумі - 10500,00 грн., в тому числі ПДВ 20%) - 1750,00 грн., п/д № 43/41780 від 27.06.2017 року в сумі - 33777,88 грн., в тому числі ПДВ 20% -5629,65 грн.; за липень 2017 року п/д № 43/43102 від 11.07.2017 року в сумі - 22100,00грн., в тому числі ПДВ 20%) - 3683,33 грн.

На підтвердження виконання зобов'язань по договору, матеріали справи містять підписанні позивачем та відповідачем акти виконаних робіт - за січень 2017 року № 129768 від 23.01.2017 року, за лютий 2017 року № 132074 від 21.02.2017 року, за березень 2017 року № 134414 від 22.03.2017 року, за квітень 136418 від 24.04.2017 року, за травень 2017 року № 138745 від 23.05. 2017 року, за червень 2017 року № 141015 від 22.06.2017 року, за липень 2017 року № И3080 від 24.07.2017 року, за січень 2016 року № 105499 від 21.01.2016 року, за лютий 2016 року № 107793 від 23.02.2016 року, за березень 2017 року № 109859 від 23.03.2016 року, за квітень 2016 року № 111939 від 25.04.2016 року, за травень 2016 року № 114056 від 24.05.2016 року, за червень 2016 року № 116245 від 23.06.2016 року, за липень 2016 року № 118312 від 25.07.2016 року, за серпень 2016 року № 120321 від 23.08.2016 року, за вересень 2016 року № 121869 від 22.09.2016 року, за жовтень 2016 року № 124523 від 24.10.2016 року, за листопад 2016 року № 126422 від 23.11.2016 року, за грудень 2016 року № 128028 від 22.12.2016 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем проведені розрахунки за надані послуги з відповідачем на суму 663 413,56 грн., з урахуванням сум податку на додану вартість, яка складає 130611,41 грн.

Як вже зазначалось, у п.3.5 договору сторони дійшли згоди, що відповідач зобов'язаний надати позивачу податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов її реєстрації в порядку, передбаченому чинним законодавством України, скріплену електронним підписом уповноваженої особи й зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкову накладну в електронній формі відповідач надає позивачу не пізніше 15-ти календарних днів з моменту її складання.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору відповідач у встановлений договором строк не склав податкові накладні в електронній формі з дотриманням її реєстрації, як цього вимагає чинне законодавство, і за цих підстав позивач не має можливості включити суми податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки відсутні податкові накладні.

Позивачем на адресу відповідача пред'явлена претензія від 26.09.2017р. №1-38 юр. з вимогою зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

27.10.2017року на адресу позивача надійшла відповідь на претензію, якою позивачу відмовлено у вимозі зареєструвати податкові накладні.

Позивач звернувся за роз'ясненнями до Державної фіскальної служби України, лист № 55.1-23/883 від 07.11.2017 року.

15.01.2018 року Листом №151/6/99-99-15-03-02-15/ШК Державною фіскальною службою надано податкову консультацію щодо оподаткування податку на додану вартість, в якій зазначено, що факт формування податкового кредиту отримувачем (позивачем) послуг, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, на підставі рахунку, виставленого постачальником таких послуг, не звільняє такого постачальника (відповідача) від обов'язку зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, складену за операцією з постачання таких послуг.

Також, у вказаному листі вказано про те, що разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

В рамках даної справи позивач просить суд стягнути з відповідача 130611,41 грн. збитків у вигляді недоотриманого податкового кредиту.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків та обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими.

Згідно з пунктом 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Водночас, згідно з п.п. 201.11. Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є рахунок, який виставляється платнику податку за … інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами.

Зазначена правова позиція також наведена в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 року по справі №917/203/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до ОСОБА_1 підприємства "Кременчукводоканал" про зобов'язання зареєструвати податкові накладні.

Судом не приймається до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03.08.2018 року по справі №917/877/18, оскільки вона стосується правовідносин, що витікають з договору оренди майна, а не договору про надання послуг, тоді як постанова ВС у справі

Отже, якщо рахунок за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, який виставляється платнику податку за надані послуги, містить загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, вартість яких визначається за приладами обліку, то такий рахунок для отримувача послуг є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту, без отримання податкової накладної. Рахунки, надані позивачу у відповідності до умов договору, містять всю необхідну інформацію (загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця - КП «Кременчукводоканал», вартість яких визначається за приладами обліку (показники зазначаються) передбачену вимогами п.п. а п.201.11 ст.201 ПК України, що надає право та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної.

Судом встановлено, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 року ( яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень) рішення Господарського суду Полтавської області від 12.07.2018 року у справі №917/253/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до ОСОБА_1 підприємства «Кременчукводоканал» про зобов'язання зареєструвати податкові накладні.

В постанові Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 року по справі №917/253/18 встановлено наявність між сторонами зобов'язань, що виникли з договору на послуги постачання неочищеної (технічної) води від 01.03.2015 року №206520. Встановлено, що позивачем проведені розрахунки за надані послуги за період з 01.01.2016р. по 31.07.2017р.) з відповідачем на суму 663 413,56 грн., з урахуванням сум податку на додану вартість, яка складає 130611,41 грн. Встановлено, що рахунки, надані позивачу у відповідності до умов договору, містять всю необхідну інформацію (загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця - КП «Кременчукводоканал», вартість яких визначається за приладами обліку (показники зазначаються) передбачену вимогами п.п. а п.201.11 ст.201 ПК України, що надає право та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної;

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги постанову Східного апеляційного господарського суду у справі №917/253/189 та встановлені у ній факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Враховуючи викладене, позивач був наділений правом у відповідності до умов ст.201 Податкового кодексу України нарахувати суми податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної на підставі рахунків, про які йдеться вище.

Таким чином, відповідно до положень абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту.

Крім того, судом встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року у справі № 816/418/16, які набрали законної сили, а також постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 року у справі №816/1621/16 підтверджено відсутність вини відповідача у несвоєчасній реєстрації податкових накладних.

Оскільки позивачем не доведено своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем витратами, обґрунтованості своїх вимог про відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повний текст рішення складено 11.03.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України).

Суддя О.М. Тимощенко