СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа № 913/488/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" (вх. №341) на ухвалу господарського суду Луганської області від 10.01.2019 (постановлену суддею Яресько Б.В. у приміщенні господарського суду Луганської області 10.01.2019 о 14:10, повний текст ухвали складено 11.01.2019) у справі №913/488/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс", м. Ізюм

до Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк

про стягнення 903939 грн 70 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.01.2019 у справі №913/488/18 залишено без розгляду позов ТОВ “Еколіс” до ПАТ "Краснодонвугілля" про стягнення заборгованості в сумі 903939 грн 70 коп., повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ “Еколіс” судовий збір в сумі 13559 грн 10 коп. сплачений за платіжним дорученням №2456 від 03.10.2018.

Позов залишено без розгляду відповідно до п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України з підстав укладання сторонами угоди про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

ТОВ “Еколіс” з вказаною ухвалою не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу від 10.01.2019, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ “Еколіс” зазначає, що не укладало угоди про передачу спору щодо стягнення з ПрАТ "Краснодонвугілля" 903939,70 грн. на вирішення третейського суду, а посилання на п. 9.1 та п. 9.2 договору є необґрунтованими, оскільки в даних пунктах вказано про ймовірність вирішення спорів шляхом переговорів та можливість розгляду третейським судом у разі якщо спір не буде вирішено шляхом переговорів. В свою чергу переговори між сторонами щодо стягнення не проводились та угода про передачу даного спору не вирішення третейського суду не укладалась, а тому відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду. Крім того, позивач вважає, що договір №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015 з 16.03.2017 є припиненим на підставі повідомлення відповідача від 15.03.2017 №1/12-119/43, а тому умови вказаного договору (у тому числі, пункт 9.2) втратили чинність.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" на ухвалу господарського суду Луганської області від 10.01.2019 у справі №913/488/18, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення даної ухвали, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 28.02.2019.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, хоча судом було вжито заходи щодо його повідомлення про час та місце розгляду справи належним чином. Зокрема, копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була направлена на адресу відповідача (вул. Енергетиків, 54, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.), однак повернулась на адресу суду із позначкою поштового відділення “за закінченням встановленого строку зберігання”.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини першої статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

26.01.2015 між ПрАТ «Краснодонвугілля» (покупець) та ТОВ “Еколіс” (постачальник) укладено договір №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015, відповідно до умов якого постачальник зобов’язаний передати, а покупець – прийняти та оплатити матеріали на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1 договору).

Згідно п. 9.1 договору спори та розбіжності, які виникли у зв’язку з даним договором або які стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливості вирішуватися шляхом переговорів.

Пунктом 9.2. договору сторони передбачили, що у випадку якщо спори та розбіжності, які зазначені у п. 9.1 даного договору, не будуть врегульовані шляхом перемов, їх вирішення здійснюється відповідно з матеріальним правом України в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації “Регіональна правова група” (у відповідності з регламентом вказаного суду), рішення якого є остаточним та обов’язковим для сторін та підлягає виконанню Сторонами в строки, вказані у рішенні суду.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання 26.01.2015 та діє до 31.12.2015. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов’язань за даним договором.

У жовтні 2018 ТОВ “Еколіс” звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ПрАТ «Краснодонвугілля» на свою користь заборгованість за договором №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015 у розмірі 903939,70 грн., з яких 726195,68 грн. сума основної заборгованості, 119967,53 грн. сума інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 57776,49 грн.

12.12.2018 ПрАТ «Краснодонвугілля» надало заперечення проти вирішення спору за позовом ТОВ "Еколіс" до ПрАТ "Краснодонвугілля" про стягнення заборгованості за договором №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015 у сумі 903939,70 грн. у господарському суді Луганської області, та просило позовну заяву залишити без розгляду на підставі п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України у зв’язку з наявністю укладеної між сторонами третейської угоди.

10.01.2019 постановлено оскаржувану ухвалу.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 цього Закону).

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов’язаних із задоволенням державних потреб;3) справ, пов’язаних з державною таємницею;4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов’язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб’єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

За положеннями ст. 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності. Рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржено (оспорено) в порядку, визначеному законом.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з ПрАТ «Краснодонвугілля» заборгованості за договором №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015.

Як вже зазначалось, пунктом 9.2. договору сторони передбачили, що у випадку якщо спори та розбіжності, які зазначені у п. 9.1 даного договору, не будуть врегульовані шляхом перемов, їх вирішення здійснюється відповідно з матеріальним правом України в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації “Регіональна правова група” (у відповідності з регламентом вказаного суду), рішення якого є остаточним та обов’язковим для сторін та підлягає виконанню Сторонами в строки, вказані у рішенні суду.

Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації “Регіональна правова група” зареєстрований в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та інформацією з Єдиного реєстру громадських формувань, відомості з якого є відкритими, а отже угода про передачу даного спору на вирішення третейського суду може бути виконана.

Згідно ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід’ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв’язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про третейські суди" якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід’ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Отримання додаткової письмової згоди сторін за наявності третейської угоди в договорі Закон України "Про третейські суди" не передбачає.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, підписавши договір №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015, в якому міститься третейське застереження, сторони цього договору погодили, що розгляд усіх спорів та розбіжностей, що виникають за вказаним договором, відбувається у визначеному ними третейському суді у відповідності з регламентом суду.

Стосовно посилань позивача на розірвання (припинення) договору №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015 з 16.03.2017, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2017 відповідач звернувся до позивача з повідомленням №1/12-119/43 про припинення зобов’язань за договором у зв’язку з неможливістю його виконання на підставі ст. 607 ЦК України.

За поясненнями позивача, він погодився з пропозицією відповідача про припинення зобов’язань за договором, проте, у письмовій формі угода про розірвання (припинення) договору сторонами не укладалась.

За положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В матеріалах справи відсутні докази укладання між сторонами у встановленій законом формі угоди про розірвання договору №10/18-У/01-15КУО від 26.01.2015. Відсутність відповідної угоди не заперечує і позивач. А тому посилання на обставини розірвання договору є безпідставними.

Посилання на припинення зобов’язання відповідно ст. 607 ЦК України неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає також не може бути прийнято до уваги судом, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів неможливості виконання сторонами зобов’язання за договором (в тому числі, і за третейською угодою).

Крім того, колегія суддів зазначає, що третейське застереження має автономний характер від положень договору, контракту, що містить третейське застереження, а предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які інші спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою. Тобто оскільки спірні правовідносини мали місце протягом дії договору та у зв'язку з ним, на вказані спірні правовідносини в будь-якому випадку розповсюджується третейська угода сторін, погоджена ними п. 9.2 договору.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Враховуючи, що від відповідача до початку розгляду справи по суті надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, третейська угода не визнана недійсною, не втратила чинність та може бути виконана, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали господарського суду Луганської області від 10.01.2019 у справі №913/488/18.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 10.01.2019 у справі №913/488/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель