ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.03.2019 Справа № 917/737/17

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про відстрочку виконання рішення суду по справі №917/737/17

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" (вул. Івана Мазепи, буд. 10, м. Київ, 01010) в особі філії "Менський сир" (вул. Леніна, 122, м. Мена, Чернігівська область, 15600)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, буд. 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300)

про стягнення 7 142 978,62 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар Ісенко Марина Володимирівна

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 10.01.2019 року

від відповідача (заявника): 1. ОСОБА_2, дов. від 01.11.2018 року, ОСОБА_3, дов. від 01.11.2018 року

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017р. у справі №917/737/17 за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Менський сир" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про стягнення 5808187,37 грн. боргу.

Суд ухвалою від 26.02.2019р. прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" до розгляду та призначив судове засідання на 11.03.2019р.

Позивач (стягувач) надав суду письмові пояснення, в яких виклав свої заперечення проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Представник відповідача (заявника) на задоволенні заяви наполягає.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 позовні вимоги Приватного підприємства "Консалтингова фірма 'Прометей" в особі філії "Менський сир" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 4368207,33 грн. основного боргу, 476416,89 грн. пені, 702177,11 грн. інфляційних, 154345,13 грн. - 3% річних, 85517,20 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду №917/737/17 від 05.02.2019 року рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 змінено. Позовні вимоги Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Менський сир" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 4368207,33 грн. основного боргу, 462207,54 грн. пені, 737472,18 грн. інфляційних, 154465,04 грн. - 3% річних, 85835,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

25.02.2019 року до суду надійшла заява (вх.№ 1818) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про відстрочку виконання рішення сvду від 03.10.201 7 р. по справі №917/737/17.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення відповідач посилається на те, що через дію об'єктивних та незалежних від нього причин (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвело до втрати основного ринку збуту товарів товариства; збільшення порушень платіжної дисципліни боржниками товариства, інше) їхнє товариство опинилось у вкрай скрутному матеріальному становищі і як наслідок, не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду.

Своє скрутне економічне та фінансове становите заявник ОСОБА_4 (Звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та ОСОБА_4 (Звітом про фінансовий стан) за перший квартал 2018 року. Так, за результатами господарської діяльності протягом 2017 року та 1- го кварталу 2018 року у заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 476 мільйонів 860 тисяч грн. та збитки на день звернення з даною заявою становлять 1 мільярд 779 мільйонів 25 тисяч гривень.

Нa підтвердження вчинення дій, спрямованих на отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду, заявником надано до суду копії контрактів з погодженими графіками нових поставок зі своїми контрагентами та відновленням роботи за укладеними раніше угодами.

Всі вище наведені обставини на думку заявника є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року на 12 місяців.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про падання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 1 11К України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім"ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із зазначених норм права вбачається, що відстрочення рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

В заяві боржник посилається на важкий фінансовий стан з огляду на втрату ринків збуту, на загрозу банкрутства з огляду на відсутність джерел власних коштів; на наявність укладених контрактів на поставку продукції, пошук нових ринків збуту продукції; що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

При цьому, за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України, складне фінансове становище заявника не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов'язання по оплаті.

При вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у ТОВ «Гадячсир» перед позивачем виникла ще у березні 2016 року, тобто відповідач не сплачує заборгованість два роки.

З моменту прийняття рішення суду, яке набрало законної сили минуло більше року, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання.

Ризик несприятливих наслідків ведения господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично надано відповідачу послуги та належним чином виконано договірні зобов'язання.

Таким чином, невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем негативно відображується на підприємницькій діяльності позивача.

А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін. При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №917/1500/16, від 26.05.2015 у справі №922/1671/14, від 04.03.2015 у справі №917/1228/14.

Боржник також обґрунтовує заяву про відстрочку виконання судового рішення тим, що в І кварталі 2019 року - ІІІ кварталі 2019 року розраховує на значні надходження коштів у зв"язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів, погодженням графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції.

Посилання заявника на укладення договорів поставки з ТОВ «KAZ-IMPORT" та ПП "Транзитекспо" не є належним доказом того, що вони будуть виконані та заявник матиме можливість виконати рішення суду через 12 місяців. В той же час, заявником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у нього реальної можливості фактично виконати свої зобов'язання по поставці товару за цими контрактами. Крім того, суд звертає увагу, що заявником не доведено, що коштів, які можуть надійти за товар по цим договорам буде достатньо для виконання рішення по даній справі.

Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна відстрочка виконання рішення суду саме на 12 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Не є підставою вважати збиткову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-ІІ).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява N 3236/03, п. 43).

Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції, Reports 1997-11, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, HCHR 2002-111, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingcrsoll S. А. проти Португалії", заява N 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

З урахуванням вищенаведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року (вх. № 1818 від 25.02.2019 р.) у справі № 917/737/17 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 12.03.2019 року.

Суддя Іванко Л.А.