ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2019

Справа № 910/404/19

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (м. Київ)

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ)

про виселення

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виселення відповідача з нежилих приміщень загальною площею 135,50 кв.м, в т.ч. на першому поверсі 9,0 кв.м, на другому поверсі 5,0 кв.м, на третьому поверсі 121,50 кв.м в будинку № 33а літер А на вул. Сальського у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на закінчення строку дії Договору оренди № 892 від 29.11.12. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.19. відкрито провадження у справі № 910/404/19, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), залучено третю особу, встановлено учасникам судового процесу строки на подання відзиву, заперечень на відзив, додаткових письмових пояснень, клопотань, заяв.

18.01.19. позивачем подано письмові пояснення по справі.

04.02.19. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з наступних підстав:

- власником та орендодавцем оспорюваного приміщення є Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з огляду на що позивач, як балансоутримувач, не може звертатись з розглядуваним позовом до суду;

- відповідач неодноразово звертався з проханням надати йому інше приміщення та станом на сьогодні перебуває у складній ситуації стосовно оренди майна;

- з відповідача не підлягає стягненню судовий збір оскільки він є державним цільовим фондом.

08.02.19. позивачем подано відповідь на відзив.

При цьому судом встановлено, що рішенням Київської міської ради № 198/7535 від 15.03.12. реорганізовано Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.11.12. між третьою особою (Орендодавець), Управлінням Пенсійного фонду України у Шевченківському районі міста Києва (правонаступником якого є відповідач згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1055 від 16.12.15. та № 203 від 29.03.17.) (Орендар) та позивачем (Підприємство, Балансоутримувач) було укладено Договір № 892 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі – Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходяться за адресою: вул. Котовського (Сальського), б. № 33а літ. А загальною площею 135,50 кв.м (на 1 поверсі 9,0 кв.м, на 2 поверсі 5,0 кв.м, на 3 поверсі 121,5 кв.м) (далі – об’єкт оренди) (пункти 1.1, 2.1 Договору).

Актом приймання-передачі від 29.11.12. об’єкт оренди за Договором передано в орендне користування відповідачу.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 9.1 з дати його підписання 29.11.12. і діє до 27.11.15.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Орендодавець звертався до відповідача з вимогою про звільнення та повернення орендованого приміщення балансоутримувачу (позивачу), у свою чергу, Орендар продовжує користуватись нежилим приміщенням після закінчення строку дії Договору.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов’язань та обов’язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 та статтею 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до частини першої статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною шостою статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Частиною першою статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Пунктом 9.1 Договору встановлено строк його дії, а саме з 29.11.12. по 27.11.15.

Дія Договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 9.4 Договору).

Договір припиняється після спливу строку його дії (ст. 763 ЦК України).

Приписами ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той де самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вищевказана стаття також кореспондується зі статтею 764 ЦК України, в якій зазначено, що у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Пунктом 9.7 Договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою.

За відсутності заперечень сторін строк дії було автоматично пролонговано до 27.11.18. без укладення між сторонами додаткової угоди.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 062/15/1/09-6508 від 15.11.18. (отриманий відповідачем 19.11.18.) з повідомленням про те, що Договір припиняється і продовжуватись не буде, та із зазначенням необхідності повернення об’єкта оренди балансоутримувачу за актом.

Орендодавцем на адресу відповідача 03.12.18. було направлено лист № 062/05/19-10489 від 30.11.18. з повідомленням про те, що Договір припиняється і продовжуватись не буде, та із зазначенням необхідності повернення об’єкта оренди балансоутримувачу за актом.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено місячний термін, протягом якого орендодавець або орендар можуть заявити про припинення або зміну умов договору після закінчення його строку.

З даної статті вбачається, що строк звернення з такою заявою не обмежений місяцем саме після закінчення дії договору, а заінтересована сторона може подати заяву і до закінчення строку дії договору оренди, оскільки такі дії не суперечать вказаному закону та узгоджується з іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає вимогу щодо змісту такої заяви, а саме, що така заява повинна містити вимогу щодо припинення договору після закінчення його строку.

Суд дає оцінку листу позивача № 062/15/1/09-6508 від 15.11.18. та листу третьої особи № 062/05/19-10489 від 30.11.18. та відзначає, що ними як позивач, так і Орендодавець повідомили відповідача про закінчення терміну дії Договору і просив повернути об’єкт оренди за Договором за актом, з огляду на що такі листи приймаються судом як заява в порядку ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

За вказаних підстав Орендодавець та Балансоутримувач відповідно до вимог чинного законодавства звернулись до відповідача з відповідними заявами про закінчення строку дії Договору та з пропозицією повернути орендоване майно за актом приймання-передачі (повернення) орендованого майна.

ЦК України передбачає можливість автоматичної пролонгації договору найму в разі відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача.

При цьому пріоритетним критерієм при вирішенні питання пролонгації договору оренди є перш за все відсутність заперечення орендодавця.

Отже, Договір припинив свою дію 27.11.18.

Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з пунктом 2 статті 26 та пунктом 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Однак, відповідач об’єкт оренди за Договором з орендного користування не повернув.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" не є Орендодавцем за Договором, а виконує функції балансоутримувача, внаслідок чого не може звертатись з розглядуваним позовом до суду.

За результатами дослідження статуту Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» судом встановлено встановлено, що:

- Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» засновано на комунальній власності територіальної громади міста Києва, засновником є Київська міська державна адміністрація, власником є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада (пункт 1.2 статуту);

- Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» створене з метою утримання нежитлового фонду, закріпленого на праві господарського відання за позивачем, отримання прибутку (пункт 2.1 статуту);

- майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання (пункт 5.2 статуту).

Відповідно до статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Об’єкт оренди за Договором закріплений за позивачем на праві повного господарського відання та переданий на баланс Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

Київською міської радою 01.11.12. прийнято рішення № 264/8548, яким відповідачу надано дозвіл на орендне користування Об'єктом оренди.

За вказаних підстав суд дійшов висновку, що Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" має право звертатися з вимогою про виселення.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.18. у справі № 910/4105/17.

Ненадання відповідачу іншого/нового приміщення в оренду для забезпечення потреб населення, не стосується предмета спору в даній справі.

Оскільки строк дії Договору закінчився, на новий термін його продовжено не було, доказів повернення спірного об’єкта оренди відповідачем за актом приймання-передачі до матеріалів справи не подано, судом встановлено, що відповідач безпідставно користується об’єктом оренди – нежитловими приміщеннями, що знаходяться за адресою: вул. Котовського (Сальського), б. № 33а літ. А в місті Києві, загальною площею 135,50 кв.м.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору за приписами ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

При цьому суд наголошує, що ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 42098368) з нежитлових приміщень загальною площею 135,50 кв.м (на першому поверсі 9,0 кв.м, на другому поверсі 5,0 кв.м, на третьому поверсі 121,5 кв.м), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сальського, б. № 33а літер А.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 42098368) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 1.921 (одну тисячу дев’ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко