ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 925/1641/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018

у справі № 925/1641/17 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ»

про стягнення 491 714,47 грн пені, інфляційних та 3% річних

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» (надалі - ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ», позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» (надалі - ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ», відповідач) про стягнення 614 830,61 грн, з яких 353 481,05 грн пені, 219 829,48 грн інфляційних втрат, 41 520,08 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у зв'язку з чим в остаточній редакції Господарським судом Черкаської області прийнято вимоги ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» до ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» про стягнення 491 714, 47 грн, з яких 354 133,81 грн пені, 95 983,17 грн інфляційних втрат, 41 597,49 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі не підлягають доказуванню обставини, що встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17; доказів повного та належного розрахунку за отриманий та спожитий газ відповідач не надав; претензії відповідача стосовно кількості, якості, вартості поставленого та спожитого газу відсутні; розрахунки позовних вимог є правильними; проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що судом залишено поза увагою вимоги відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, яка б встановила дійсний розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є предметом позову, а також клопотання відповідача про зменшення розміру пені; станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем відсутня; позивач не надав доказів спричинення йому негативних наслідків простроченням виконання зобов'язання за договором; відповідач не ухилявся від сплати заборгованості; нарахування пені здійснено понад строки, визначені законодавством; позов не підлягає задоволенню з підстав невідповідності обставин, на які посилається позивач доказам, що містяться в додатку до позовної заяви з урахуванням уточнень.

Крім того, скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» та призначено до розгляду на 28.08.2018.

27.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та клопотання про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Союзкапітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, відповідач посилався на те, що вказане товариство є учасником ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» та має право на оспорення договору купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016, оскільки договір порушує його корпоративні права на управління справами товариства; враховуючи предмет та підстави позовних вимог, прийняття судового рішення у даній справі може вплинути на майнові права та обов'язки ТОВ «Союзкапітал», зокрема, в контексті порушення його корпоративних прав на управління справами товариства.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі, відповідач вказував на те, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/10956/18 за позовом ТОВ «Союзкапітал» до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016, а відтак, на думку відповідача, існує об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №910/10956/18.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на безпідставність доводів апелянта щодо необхідності проведення експертизи у даній справі, оскільки розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат є звичайними математичними розрахунками, для перевірки дійсності яких не потрібні спеціальні знання; клопотання відповідача про призначення експертизи було розглянуто судом першої інстанції, яким відмовлено у його задоволенні; в порушення приписів ГПК України, зловживаючи своїми процесуальними правами, відповідач повторно подав клопотання про призначення експертизи під час розгляду справи по суті; при нарахуванні пені позивачем не порушений строк, передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України; відсутні підстави для зменшення розміру пені, а доводи апелянта про те, що він не ухилявся від сплати заборгованості не відповідають дійсності, оскільки останній вчиняв дії щодо затягування розгляду справи, а заборгованість була сплачена відповідачем повністю лише у грудні 2017 року після застосування до нього заходів примусового виконання рішення; позивач є постачальником природного газу для значної кількості державних підприємств, установ, організацій, а тому у зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості за договором був змушений залучати додаткові кошти для придбання газу та забезпечення ним своїх споживачів.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 03.12.2018, встановлено ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» строк для подання заперечень щодо клопотань скаржника про залучення до участі у справі ТОВ «Союзкапітал» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та клопотання про зупинення провадження у справі.

26.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та на клопотання про зупинення провадження у справі.

Заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у справі ТОВ «Союзкапітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, останній вказував на те, що лише позивач або третя особа мають право заявляти клопотання про залучення третьої особи на стороні позивача; ТОВ «Союзкапітал» є учасником відповідача, подало позовну заяву до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» у справі №910/10956/18 та не підтримує позовних вимог останнього у даній справі; ТОВ «Союзкапітал» не має цивільно-правових відносин з позивачем та не має відношення до укладеного між сторонами у справі договору; в порушення ст. 50 ГПК України відповідач не обґрунтовує яким чином рішення суду в даній справі може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Союзкапітал» та на якій підставі останнього має бути залучено до участі у справі на стороні позивача.

Заперечуючи проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, позивач вказував на його безпідставність, оскільки відповідач не навів чіткого обґрунтування щодо неможливості розгляду даної справи до вирішення спору у справі №910/10956/18; рішенням Господарського суду міста Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №910/11423/17, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016.

30.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Союзкапітал» надійшла касаційна скарга на ухвалу Північного апеляційного господарського суду постановлену у даній справі 16.11.2018, якою апеляційну скаргу ТОВ «Союзкапітал» повернуто скаржникові.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 зупинено апеляційне провадження у справі №925/1641/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2018 відмовлено ТОВ «Союзкапітал» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 у справі №925/1641/17.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 23.01.2019 від позивача надійшло клопотання про витребування матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

28.01.2019 матеріали справи №925/1641/17 повернулись до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №925/1641/17, розгляд справи призначено на 25.02.2019.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Союзкапітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Представники позивача проти вказаного клопотання заперечили.

Поставивши на обговорення подане відповідачем клопотання, колегія суддів, порадившись, вирішила відмовити у його задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 50 ГПК України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Разом з тим, відповідач, порушуючи перед судом апеляційної інстанції клопотання про залучення третьої особи, не обґрунтував, яким чином оскаржуване у справі рішення може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Союзкапітал».

При цьому, констатація у клопотанні лише того факту, що дана особа є учасником ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» і має майнові інтереси у даному товаристві, ніяким чином не вказує на те, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки такої особи.

Крім того, як правильно зауважив позивач, ТОВ «Союзкапітал» є учасником відповідача, подало позовну заяву до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» у справі №910/10956/18, не підтримує позовних вимог останнього у даній справі та не має з ним цивільно-правових відносин, у зв'язку з чим апелянт безпідставно посилається на залучення такої третьої особи саме на стороні позивача.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/10956/18 за позовом ТОВ «Союзкапітал» до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016, на підставі якого заявлені позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у даній справі, а тому, на думку відповідача, існує об'єктивна неможливість розгляду останньої.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов'язаною зі справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для такого господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Разом з тим, відповідачем не обґрунтовано яким чином розгляд справи №910/10956/18 унеможливлює розгляд даної справи, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні цієї справи, виходячи з предмета та підстав спору.

Водночас, сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі №910/10956/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016 вже розглядався Господарським судом міста Києва у справі №910/11423/17, рішенням якого, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» до ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» про визнання недійсним вказаного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розгляд справи №910/10956/18 не може бути перешкодою для встановлення усіх істотних обставин у даній господарській справі та не перешкоджає її розгляду, оскільки зібрані докази дозволяють суду самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду справи, що переглядається.

Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з мотивів, викладених у мотивувальній частині постанови.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представники позивача вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просили залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

25.09.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.12.2016 між ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» (у тексті договору - продавець) та ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» (у тексті договору - покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20оС, тиск газу (Р) = 760 мм. ртутного стовпчика (101,325 кПа)), (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Пунктом 3.3 договору визначено, що право власності на газ переходить від продавця до покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі газу та комерційного акту приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 4.1. договору ціна на газ, який підлягає передачі, визначається сторонами у додаткових угодах до договору.

Оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця, зазначений у Розділі 11 цього договору шляхом перерахування грошових коштів в порядку, визначеному сторонами у додаткових угодах до договору (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.3 договору датою оплати покупцем газу є дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

06.12.2016 між ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» та ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» було укладено додаткову угоду №1 до договору (а.с. 26, т. 1), відповідно до якої продавець зобов'язався передати у власність покупця газ в обсязі 1175,0 тис.м3. Сторонами визначено, що ціна газу з ПДВ становить 8025,12 грн за 1 тис. куб.м. Загальна вартість газу, що передається за даною додатковою угодою становить 9 429 516,00 грн (з ПДВ).

Оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів на наступних умовах:

- 10% вартості - до 06.12.2016;

- 15% вартості - до 12.12.2016;

- 20% вартості - до 20.12.2016;

- 20% вартості - до 30.12.2016;

- 35% вартості - до 10.01.2017.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, на виконання додаткової угоди №1 до договору останній оплатив отриманий протягом грудня 2016 року газ в повному обсязі, але допустив прострочення строків оплати за газ.

За порушення строків оплати за додатковою угодою №1 до договору з відповідача за рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17 (а.с. 94-99 т.1) в повному обсязі були стягнуті інфляційні нарахування, три проценти річних та пеня у загальній сумі 21063,03 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено додаткові угоди №2 від 23.12.2016, №3 від 04.01.2017, №4 від 31.01.2017 (а.с. 27-29 т.1), якими визначено обсяг поставки газу, вартість газу та порядок оплати за січень 2017 року. Сторонами визначено, що загальний обсяг газу, який повинен бути поставлений протягом січня 2017 року по вищевказаному договору та додаткових угодах, становить 2300000 м3.

У додатковій угоді №2 в редакції додаткової угоди №4 від 31.01.2017 до договору визначено, що обсяг газу, який підлягає поставці у січні 2017 року, становить 2300000 м3.

Також сторонами визначено, що на обсяг газу 766883 м3 ціна становить 7700,00 грн з урахуванням ПДВ за 1 тис. м3; на обсяг газу 1233117 м3 ціна становить 7900,00 грн з урахуванням ПДВ за 1 тис. м3. Загальна вартість газу, що передається на підставі додаткової угоди №2 в редакції додаткової угоди №4 - 15 646 623,40 грн з ПДВ.

При цьому, сторонами визначено наступний порядок оплати вказаного обсягу газу:

- 5 905 000,00 грн - до 09.02.2017;

- 3 230 000,00 грн - до 15.02.2017;

- 1 500 000,00 грн - до 17.02.2017;

- 5 011 623,40 грн - до 20.02.2017.

Фактично, оплата газу, який було отримано відповідачем на виконання додаткової угоди №2 до договору (в редакції додаткової угоди №4) оплачено відповідачем на загальну суму 1 596 304,35 грн.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, заборгованість останнього за додатковою угодою №2 до договору в редакції додаткової угоди №4 від 31.01.2017 до договору - становить 3 415 319,05 грн.

За порушення строків оплати за додатковою угодою №2 в редакції додаткової угоди №4 від 31.01.2017 до договору з відповідача за рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі № 925/400/17 були стягнуті інфляційні втрати, три проценти річних, пеня, нараховані з дати виникнення прострочення зобов'язання по 03.04.2017 у загальній сумі 208 793,16 грн.

У вказаному рішенні зазначено, що після порушення провадження у справі №925/400/17 та під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» здійснювало часткову оплату заборгованості за додатковою угодою №2 в редакції додаткової угоди №4 до договору від 31.01.2017.

Також сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 04.01.2017, згідно з якою визначено додатковий обсяг поставки газу в розмірі 300000 м3 вартістю 7700,00 грн з ПДВ/тис. куб.м. - на загальну суму 2 310 000,00 грн.

Порядок оплати вказаного обсягу газу сторонами визначено таким чином:

- 20 % від загальної суми газу - до 15.01.2017;

- 40 % від загальної суми газу - до 25.01.2017;

- 35 % від загальної суми газу - до 30.01.2017;

- 5 % від загальної суми газу - до 05.02.2017.

Фактично, вартість газу, який було отримано відповідачем на виконання додаткової угоди №3 до договору, оплачено відповідачем на загальну суму 448 695,65 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується відповідачем, заборгованість останнього перед позивачем за додатковою угодою №3 до договору становить 475 304,35 грн.

За порушення строків оплати за додатковою угодою №3 до договору за рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17 з відповідача були стягнуті інфляційні нарахування, три проценти річних, пеня у загальній сумі 84 303,34 грн, з дати виникнення прострочення зобов'язання по 03.04.2017.

Після порушення провадження у справі №925/400/17 та під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» здійснювало часткову оплату заборгованості за додатковою угодою №3 до договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за період з 04.04.2017 до 21.08.2017.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» та ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» договору природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016 було спрямоване на отримання останнім природного газу та одночасного обов'язку по здійсненню його оплати.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 та Вищого господарського суду України від 31.10.2017, позов ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» до ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» про стягнення 4 204 782,63 грн задоволено повністю, стягнуто 3 563 623,40 грн основного боргу, 261 127,49 грн пені, 23 984,16 грн інфляційних втрат, 29 047,58 грн 3% річних.

При розгляді справи №925/400/17 судами було встановлено, що протягом січня 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ відповідно до додаткових угод до договору в загальній кількості 3475000 куб.м на загальну суму 27 386 139,40 грн відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу. Натомість, відповідач за отриманий природний газ розрахувався лише частково, у сумі 23 495 516 грн із порушенням строків, вказаних в пункті 5.3 договору. Станом на 03.04.2017 (тобто на дату, по яку позивачем здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені) за відповідачем рахувався борг за поставлений природний газ по договору в січні 2017 року в сумі 3 890 623,40 грн. Після подання позову до суду відповідач перерахував позивачеві кошти в сумі 327 000,00 грн протягом квітня-травня 2017 року.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17 залишено без змін за результатами апеляційного та касаційного переглядів, набрало законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що сторонами у вказаній справі є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість встановлених у зазначеному рішенні обставин щодо порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань з оплати природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №05/12ППГ від 06.12.2016, які повторного доведення не потребують.

Водночас, позивачем при зверненні з даним позовом до суду було враховано, що відповідач в подальшому здійснював оплату за поставлений газ, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 07.12.2016 по 11.08.2017 (а.с. 30-93, т. 1). При цьому, як стверджує позивач та не спростовує відповідач, останній погасив заборгованість за вказаним договором лише у грудні 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

За приписом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами укладеного сторонами договору (п. 6.2) передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати за газ у строки, зазначені в пункті 5.1. договору, покупець, крім суми заборгованості, сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період з 04.04.2017 по 21.08.2017 (з урахуванням поданих уточнень позовних вимог), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично правильним, здійсненим з урахуванням приписів чинного законодавства та умов договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 354 133,81 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про нарахування позивачем пені понад строки, встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту вказаної норми, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в силу приписів ст. 253 ЦК України, буде день, наступний за днем, коли зобов'язання мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Враховуючи, що умовами додаткової угоди №2 в редакції додаткової угоди №4 до договору визначено остаточний строк оплати до 20.02.2017, облік шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, починається з 21.02.2017.

Як вбачається з розрахунку позивача (з урахуванням поданих уточнень позовних вимог), останнім здійснено нарахування пені по 21.08.2017, тобто за період, що не перевищує шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для зменшення розміру пені з посиланням на те, що останній не ухилявся від сплати заборгованості, станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, а позивач не надав доказів спричинення йому негативних наслідків простроченням виконання зобов'язання за договором, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, що спрямована на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Крім того, правовий аналіз наведених норм свідчить, що, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, тобто зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а не обов'язком.

Крім того, за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Однак, апелянтом жодними доводами та доказами не визначено обґрунтованої підстави винятковості такого випадку для зменшення штрафних санкцій, а також не наведено поважності причини невиконання зобов'язань за договором.

Водночас, колегією суддів враховано обґрунтовані доводи позивача про те, що апелянт ухилявся від сплати заборгованості, вчиняючи дії щодо затягування розгляду даної справи, а заборгованість була сплачена відповідачем повністю лише у грудні 2017 року після застосування до нього заходів примусового виконання рішення у справі №925/400/17.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги пояснення позивача про те, що ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» є постачальником природного газу для значної кількості державних підприємств, установ, організацій, а тому у зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості за договором було змушене залучати додаткові кошти для придбання газу та забезпечення ним своїх споживачів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, на підставі оцінки усієї сукупності обставин у даній справі, з урахуванням принципів співмірності і пропорційності, спрямованих на забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, дійшла висновку про недоведеність відповідачем винятковості випадку, з яким закон пов'язує можливість зменшення штрафних санкцій.

Разом з тим, ненадання судом оцінки в оскаржуваному рішенні доводам відповідача про наявність підстав для зменшення розміру пені, на переконання колегії суддів, не призвело до неправильного вирішення справи, а відтак, не є підставою для його скасування.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий газ позивачем, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, були заявлені вимоги про стягнення 95 983,17 грн інфляційних втрат та 41 597,49 грн 3% річних, нарахованих за період з 04.04.2017 по 21.08.2017.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі нарахування є арифметично правильними та здійсненими з урахуванням приписів чинного законодавства, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 95 983,17 грн інфляційних втрат та 41 597,49 грн 3% річних.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими твердження апелянта про те, що місцевим господарським судом було залишено поза увагою вимоги відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, яка б встановила дійсний розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є предметом позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.01.2018 відповідач звернувся до Господарського суду Черкаської області з клопотанням про проведення судово-економічної експертизи (а.с. 119-121, т. 1), яке обґрунтоване необхідністю застосування спеціальних знань для визначення достовірності розміру нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.03.2018 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, а крім того, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 222-224, т. 1).

02.07.2018 відповідачем повторно подано клопотання про призначення судової експертизи, а саме, бухгалтерської експертизи (а.с. 50-52, т. 2), яке було відхилено судом в протокольній формі що підтверджується протоколом судового засідання від 10.07.2018 (а.с. 83-86, т. 2).

В оскаржуваному рішенні судом надано оцінку вказаному клопотанню та зазначено про зловживання відповідачем процесуальними правами, оскільки заява про призначення та проведення експертизи має на меті затягування розгляду справи, а відповідач не надав свій контррозрахунок вимог позивача та не обґрунтував необхідності застосування спеціальних знань при проведенні арифметичних обрахунків.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення у даній справі судової економічної експертизи, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

З аналізу наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи у справі як необґрунтоване та безпідставне з огляду на те, що вирішення питань, викладених в ньому, а саме, встановлення заборгованості по пені, 3% річних та інфляційним втратам не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом звичайних математичних розрахунків з урахуванням приписів законодавства та умов договору, перевірку яких віднесено до компетенції суду.

При цьому, матеріали справи містять достатню кількість доказів для повного та об'єктивного вирішення спору, а відповідачем не доведено сукупності умов, визначених статтею 99 ГПК України, необхідних для призначення у справі відповідної експертизи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень, не спростовано розміру заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, а лише зазначено про невідповідність розрахунку позивача та обставин, на які посилається позивач доказам, що містяться в додатку до позовної заяви з урахуванням уточнених позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ» у повному обсязі, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача 95 983,17 грн інфляційних втрат, 41 597,49 грн 3% річних та 354 133,81 грн пені.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.07.2018 у справі №925/1641/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1641/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук