ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/11324/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2018

у справі № 910/11324/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус"

про стягнення 3 380, 59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (далі-відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 3 380, 59 грн.

Позов мотивований виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 13963-10 від 28.07.2017, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі №910/11324/18 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" 3 380,59 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. судового збору.

Рішення вмотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильною оцінкою та дослідженням доказів.

Апелянт зазначає, що відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту розраховується відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно з п. 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу нараховується, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Відповідно до ст. 34.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Апелянт вказує, що відповідно до отриманої аварійним комісаром інформації з програмного забезпечення «Аudatex», ТОВ «Атлант-М Лепсе» здійснювався розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу «ФОЛЬЦВАГЕН», д.н. НОМЕР_1, а саме було відремонтовано нижню балку.

Зазначає, що 26 червня 2018 ТДВ СТДВ «Глобус» направлено на адресу ТОВ Атлант-М Лепсе» запит щодо надання документів на підтвердження проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «ФОЛЬЦВАГЕН», д.н. НОМЕР_1.

18 липня 2018 ТДВ СТДВ «Глобус» отримало від ТОВ «Атлант-М Лепсе» ремонтну калькуляцію № НОМЕР_2 від 10 березня 2017 на суму 8279,80 грн. та 3 266,98 грн., яким підтверджено, що транспортний засіб «ФОЛЬЦВАГЕН», д.н. НОМЕР_1, підлягав ремонту та відповідно було відремонтовано такі складові частини кузова як нижня балка.

На думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував вимоги п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який вказує на те, що коефіцієнт фізичного зносу нараховується, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідно до п.п. 5.1 Методики визначення матеріального збитку чи вартості колісного транспортного засобу без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Розрахунок розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «ФОЛЬЦВАГЕН», д.н. НОМЕР_1, що розрахований відповідачем є необґрунтованим та таким, що розрахований з порушенням вимог чинного законодавства України.

Звертає увагу суду, що жодних доказів фактичного проведення ремонту відповідач не надав. Ремонтна калькуляція, долучена відповідачем до матеріалів судової справи, не є належним доказом фактичного проведення ремонту, оскільки доказом фактичного проведення ремонту є тільки акт виконаних робіт станції технічного обслуговування, що здійснювала ремонт автомобіля.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 10.12.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Чорна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі №910/11324/18 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та без подання клопотання про його поновлення з обґрунтуванням причин пропуску.

Надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попереджено відповідача, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

02.01.2019 до суду від представника відповідача надійшло клопотання

про усунення недоліків апеляційної скарги, у якому відповідач просить поновити строк на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване отриманням останнім повного тексту оскаржуваного рішення лише 12.11.2018, що підтверджується витягом з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта", доданого до апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2019, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2019 у справі №910/11324/18 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Поліс" та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 13963-10, відповідно до якого, було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема автомобілем НОМЕР_3.

Строк дії договору 12 (дванадцять) місяців.

Як встановлено судом, 10.01.2018 на вул. Жилянська, 110 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4

При цьому, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Мега-Поліс" автомобіль НОМЕР_3.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2018 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що сталося 10.01.2018 на вул. Жилянська, 110 за участю автомобіля НОМЕР_3 та автомобіля НОМЕР_4.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту № 52-2018 про оцінку колісного транспортного засобу від 25.01.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 становить 44 270, 14 грн., згідно рахунку № -1 від 25.01.2018, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант -М Лепсе", вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 складає 43 819,34 грн.

05.03.2018 позивачем складено остаточний страховий акт №6975/13963-10, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 43 819, 34 грн.

Відповідно до зазначеного вище звіту, рахунку та страхового акту позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 43 819, 34 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 3393 від 31.01.2018.

Позивачем на адресу відповідача направлялась заява про страхове відшкодування № 29150 від 10.04.2018, в якій позивач просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 43 819, 34 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 1437 від 11.04.2018.

Відповідачем на підставі заяви позивача було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 39 938, 75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8396 від 03.07.2018.

Листом від 05.07.2018 № 29355 позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити доплату несплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 3380, 84 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 3929 від 10.07.2018.

Відповідач на вищезазначений лист відповіді не надав.

Обґрунтовуючи позов, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс" зазначає, що у зв'язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія - винуватця за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_5, застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за полісом № АК/4383682, а також з огляду на те, що водія автомобіля НОМЕР_5, визнано винним у вчиненні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 3 380, 59 грн. (43 819, 34 грн. (виплачене позивачем страхове відшкодування) - 39 938, 75 грн. (часткова виплата страхового відшкодування здійснена відповідачем) - 500 (франшиза)), завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 1 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем на виконання зобов'язань за договором добровільного страхування наземного транспорту №13963-10 від 28.07.2017, предметом якого є страхування автомобіля НОМЕР_3, було відшкодовано на користь страхувальника 43 819, 34 грн.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 у справі №3-303гс15.

Таким чином, суд зазначає, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_5, встановлена в судовому порядку постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2018 у справі №761/3311/18, якою водія автомобіля НОМЕР_5, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_5, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за полісом № АК/4383682.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Таким чином, у зв'язку з настанням страхового випадку - пошкодженням ОСОБА_4 автомобіля НОМЕР_3, у відповідача виник обов'язок відшкодувати останньому витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_3, було сплачено Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Поліс" на підставі договору страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільно - правову відповідальність згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як особою, відповідальною за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, у даному випадку позивач виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля НОМЕР_3, згідно із сумою, яка вказана у рахунку № -1 від 25.01.2018, виставленому станцією технічного обслуговування (Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант -М Лепсе").

Норма ч.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком оціненої шкоди.

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно з п.1.6 Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль НОМЕР_3 2016 року випуску, а дорожньо-транспортна пригода сталася 10.01.2018, тобто строк експлуатації не перевищував 7 років.

Таким чином, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Volkswagen Jetta", д.н. НОМЕР_6 є таким, що дорівнює 0 (нулю), що також встановлено у звіті № 52-2018 про оцінку колісного транспортного засобу від 25.01.2018.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 5.1. Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Згідно з п. 5.2. Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази огляду відповідачем транспортного засобу "Volkswagen Jetta", д.н. НОМЕР_6, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги наданий відповідачем розрахунок коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_3.

Крім того, відповідно до п. 7.40 Методики, якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Відповідно до калькуляції № від 10.03.2017, наданої відповідачем, станцією технічного обслуговування було рекомендовано ремонт заднього правого диска колеса автомобіля та балки цього колеса, проте перелічені запасні частини, що рекомендувалися станцією технічного обслуговування до ремонту (згідно калькуляції № від 10.03.2017) не є складовими частинами кузова, кабіни або рами автомобіля.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доказів фактичного проведення ремонту матеріали справи не містять, а ремонтна калькуляція, що долучена відповідачем до матеріалів справи, не є належним доказом фактичного проведення ремонту, оскільки таким доказом є акт виконаних робіт станції технічного обслуговування, що здійснювала ремонт автомобіля.

Доказів того, що автомобіль НОМЕР_3, експлуатувався в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, матеріали справи не містять.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів судом не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, при визначенні розміру страхового відшкодування.

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, визначення позивачем вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, на підставі рахунку № -1 від 25.01.2018, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант -М Лепсе", є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Отже, враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля НОМЕР_3, у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_4, застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за полісом № АК/4383682, а також з огляду на те, що водія автомобіля НОМЕР_4 визнано винним у вчиненні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам відповідача, викладених у відзиві на позов, які були спростовані судом першої інстанції та не потребують повторного відхилення колегією суддів апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі №910/11324/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі №910/11324/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі №910/11324/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11324/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 11.03.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б.Михальська

Л.В. Чорна