ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

07 березня 2019 року Справа № 915/182/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, вул. Галини Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029 ()

до відповідача Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", вул. Галини Петрової, 2а, м. Миколаїв, 54029 ()

про стягнення грошових коштів в сумі 16 148, 44 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Апполонов В.С. довіреність № 1773 від 24.07.2018 року;

від відповідача: Тирон Я.С. довіреність № 072 від 06.03.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулась Служба автомобільних доріг у Миколаївській області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" грошові кошти в сумі 16 148, 44 грн., в тому числі: інфляційні втрати в сумі 3 233, 58 грн.; 3 % річних в сумі 1 064, 89 грн.; пені в сумі 11 849, 97 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 05.03.2019 року.

В судовому засіданні 05.03.2019 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою оголошено перерву в судовому засіданні до 07.03.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.03.2019 року повідомлено відповідача Дочірнє підприємство "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" про оголошення перерви в судовому засіданні до 07.03.2019 року.

В судовому засіданні 07.03.2019 року судом відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору № 5 від 02.03.2015, укладеного між сторонами, а саме: зобов'язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати з відшкодування послуг, внаслідок чого позивачем нараховано інфляційні втрати, 3 % річних та пеню. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 193, 230, 231 ГК України, ст. 15, 16, 525, 526, 549, 626-629, 631, 632 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.03.2019 року усно визнав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що заборгованість сплатив у повному обсязі.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області (Сторона 1) та Дочірнім підприємством "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (Сторона 2) укладено Договір № 5 від 02.03.2015 року про розподіл витрат на експлуатацію будинку інженерно-лабараторного корпусу по вул. Г. Петрової, 2а (арк. 16).

В подальшому до вищевказаного договору між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 11.04.2015 року та № 2 від 11.09.2017 року, якими сторони вносили зміни до розділу «Предмет договору» (арк. 18-21).

Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 11.09.2017 року) сторони прийшли до згоди розподілити витрати на утримання і експлуатацію приміщень, які частково знаходяться на балансі сторін (Сторона 2 - другий поверх) та приміщень, які передані Стороні 2 на підставі договору оренди нерухомого майна № РОФ-627 від 13.08.2007 р. (площею 84,9 м 2) та інші приміщення загального користування, що використовуються Стороною 2 та перебувають на балансі Сторони 1.

Відповідно до п. 2.1 Договору Сторона 2 зобов'язана у п'ятнадцятиденний термін щомісяця оплачувати рахунки, пред'явлені Стороною 1, відповідно до частини витрат.

На виконання умов договору за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року позивачем для проведення оплати було виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 120 833, 90 грн. Рахунки-фактури наявні в матеріалах справи та перевірені судом (арк. 22-39).

Судом встановлено, що між сторонами також було складено та підписано Акти звірення взаємних розрахунків за періоди: з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.03.2018 року по 31.03.2018 року та з 01.04.2018 по 30.04.2018 року (арк. 40-42).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами від 04.04.2018 року, від 13.04.2018 року, від 11.05.2018 року та з претензією від 29.05.2018 року про сплату заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг (арк. 43-46).

У відповідь відповідачем направлено на адресу позивача лист від 13.06.2018 року, в якому відповідач зазначив, що здійснив оплату 12.06.2018 року на суму 130 884, 80 грн. (арк. 47).

Крім того, факт оплати підтверджується звітом про дебетові та кредитні операції по рахунку 8398 з 12.03.2018 року по 12.06.2018 року та довідкою про стан заборгованості по відшкодуванню комунальних витрат та орендній платі по ДР «Миколаївський ОАД» станом на 11.06.2018 року (арк. 15, 48).

Судом встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні 07.03.2019 року, що відповідачем ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" в повному обсязі проведено оплату по відшкодуванню витрат на експлуатацію будинку інженерно-лабораторного корпусу по вул. Г.Петрової 2а за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Проте, оплата по відшкодуванню витрат на експлуатацію будинку відповідачем проводилась з порушенням строку, встановленого п. 2.1 Договору, у зв'язку з чим, 19.06.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1463/ЮР-06 з вимогою відшкодувати інфляційні втрати, сплатити три проценти річних та пеню (арк. 49-51).

Підставою позову стали обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати з відшкодування послуг, що стало підставою для звернення до суду із позовом про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

1. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 1 064, 89 грн. - 3 % річних від суми заборгованості по кожному платежу окремо.

Розрахунок суми 3 % річних у сумі 1 064, 89 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 8).

Позивачем також нараховано відповідачу 3 233, 58 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов'язань. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 7).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність нарахування індексу інфляції в розмірі 3 233, 58 грн. та 3 % річних у сумі 1 064, 89 грн.

2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.2 Договору у випадку прострочення сплати пред'явлених рахунків, Сторона 2 сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов'язання з листопада 2017 року по квітень 2018 року на суму 11 849, 97 грн. Нарахування пені здійснено позивачем по кожному платежу окремо. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 9-10). Отже, нарахування пені в сумі 11 849, 97 грн. є обґрунтованим та підставним.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються договором, який в силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання. Умовами договору встановлено чіткі строки проведення оплати рахунків щодо відшкодування витрат на експлуатацію будинку та інженерно-лабораторного корпусу адміністративної будівлі. Проте, відповідачем у встановлені договором строки оплату проведено з порушенням строків, що не заперечується самим відповідачем та підтверджено матеріалами справи. За порушення виконання зобов'язання, а саме строків оплати коштів, умовами договору передбачено нарахування пені, яку позивачем нараховано обґрунтовано, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем також обґрунтовано нараховано індекс інфляції та три відсотки річних.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вказано вище, відповідачем в судовому засіданні 07.03.2019 року усно позовні вимоги визнано в повному обсязі.

Крім того, відповідачем подано суду докази оплати коштів в розмірі 16 148, 44 грн., які є предметом спору, що підтверджується платіжним дорученням № 1341 від 01.02.2019 року з призначенням платежу «оплата позовної заяви №193/ЮР-06 від 28.01.2019 р.» (арк. 64).

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що відповідачем в повному обсязі проведено оплату заборгованості, яка є предметом спору, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання позову в спірному випадку не відповідає вимогам чинного законодавства та має інші процесуальні наслідки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 915/182/19 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору може бути вирішено лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відповідно до ч. 5 ст. 231 ГПК України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ст. 231, 233-235, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 915/182/19 за позовом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області до відповідача Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" про стягнення грошових коштів в сумі 16 148, 44 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. Роз'яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.03.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш