РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2019Справа № 910/17531/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Фізичної особи-підприємця Сліпченко Наталії Олександрівни

до Фізичної особи-підприємця Чухлєб Наталі Олегівни

про стягнення 24 177,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Сліпченко Наталія Олександрівна (надалі - ФОП Сліпченко Н.О.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Чухлєб Наталі Олегівни (надалі - ФОП Чухлєб Н.О.) про стягнення 24 177,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ФОП Чухлєб Н.О. грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору поставки №013/17 від 01.07.2017 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 13 991,63 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 283,63 грн., 3% річних у розмірі 208,00 грн., інфляційних у розмірі 698,20 грн. та штрафу у розмірі 6 995,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду направлена відповідачу на адресу місцезнаходження поштовим відправлення №220, проте воно повернулось на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 28.12.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Натомість, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

01.07.2017 між ФОП Сліпченко Н.О. (постачальник) та ФОП Чухлєб Н.О. (покупець) був укладений договір поставки №013/17 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність товар, а покупець прийняти та сплатити за товар, у кількості, асортименті та за цінами відповідно до видаткових накладних на основі замовлення покупця на купівлю товару.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки із постачальником за отриманий товар по даному договору здійснюються покупцем у національній валюті України - гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника через установи банківської системи України або за готівковий розрахунок.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата за товар проводиться покупцем протягом 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару на основі видаткової накладної.

По завершенню прийому товару за відсутності претензій по кількості і якості уповноважений представник покупця ставить свій підпис у видатковій накладній, як доказ того, що товар прийнятий.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 13 991,63 грн., що підтверджується видатковими накладними №654 від 13.12.2017, №674 від 16.12.2017, №738 від 23.12.2017 та №775 від 30.12.2017, які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 13 991,63 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (видаткові накладні №654 від 13.12.2017, №674 від 16.12.2017, №738 від 23.12.2017 та №775 від 30.12.2017) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 13 991,63 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умов п. 4.3 Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 13 991,63 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 13 991,63 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ФОП Сліпченко Н.О. про стягнення з ФОП Чухлєб Н.О. заборгованості у розмірі 13 991,63 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 283,63 грн., 3% річних у розмірі 208,00 грн., інфляційних у розмірі 698,20 грн. та штрафу у розмірі 6 995,82 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 20.12.2017 по 05.07.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату отриманого товару покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 6.3 Договору за несвоєчасну оплату отриманого товару покупцем, покупець, окремо від пені сплачує штраф у розмірі 50% (п'ятдесят відсотків) від суми простроченого зобов'язання.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов такого договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочки виконання зобов'язання оскільки не враховано положень ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, що призвело до необґрунтованого збільшення розмірів пені, 3% річних та інфляційних.

Так, відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, прострочка виконання зобов'язання за видатковою накладною №654 від 13.12.2017 починається з 21.12.2017, за видатковою накладною №674 від 16.12.2017 - 26.12.2017, за видатковою накладною №738 від 23.12.2017 - 03.01.2018, за видатковою накладною №775 від 30.12.2017 - 10.01.2018.

Суд здійснивши власний розрахунок вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 2 262,96 грн., 3% річних у розмірі 206,87 грн., інфляційні у розмірі 603,14 грн. та штраф у розмірі 6 995,82 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13 991,63 грн., пені у розмірі 2 262,96 грн., 3% річних у розмірі 206,87 грн., інфляційних у розмірі 603,14 грн. та штрафу у розмірі 6 995,82 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у розмірі 20,73 грн., 3% річних у розмірі 1,13 грн. та інфляційні у розмірі 95,06 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Сліпченко Наталії Олександрівни задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чухлєб Наталі Олегівни (04050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Сліпченко Наталії Олександрівни (02154, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 13 991 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто одну) грн. 63 коп., пеню у розмірі 2 262 (дві тисячі двісті шістдесят дві) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 206,87 (двісті шість) грн. 87 коп., інфляційні у розмірі 603 (шістсот три) грн. 14 коп., штраф у розмірі 6 995 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 1 753 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три) грн. 48 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий