ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.03.2019 Справа № 920/1028/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1028/18 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига», смт. Смига Дубенського району Рівненської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інста Груп», м. Ромни Сумської області,

про стягнення 72 506 грн 09 коп

представники сторін:

позивача в режимі відеоконференції ОСОБА_1 (довіреність № 7 від 04.01.2019)

відповідача не зявився,

Суть спору: до Господарського суду Сумської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Єврошпон-Смига» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інста Груп» про стягнення заборгованості в сумі 72 506 грн. 09 коп, з яких: 57 306 грн 33 коп сума неповернутої попередньої оплати, 10 848 грн 09 коп пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, 917 грн 42 коп 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 3 434 грн 25 коп інфляційні нарахування на суму боргу, а також просить стягнути 1 762 грн 00 коп відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/1028/18 в порядку спрощеного позовного провадження.

28.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інста груп» надіслало до суду відзив б/н, б/д (Вх. № 583 від 28.01.2019), відповідно до якого просить відмовити позивачу в частині стягнення 10 848 грн 09 коп пені за несвоєчасне виконання зобовязання, 917 грн 42 коп 3% річних, 3 434 грн 25 коп інфляційних нарахувань на суму боргу.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі, уточнивши, що заявлені до стягнення 917 грн 42 коп - це 3% річних, стягнути які просить відповідно до положень ст. 625 Цивільного Кодексу України, а не ст. 536 Цивільного Кодексу України як проценти за користування чужими грошовими коштами, також кінцевою датою періоду нарахування інфляційних втрат зазначила - 20.12.2018.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

14.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інста Груп» виставило рахунок-фактуру № СФ-0000041 Приватному акціонерному товариству «Єврошпон-Смига» в якості комерційної пропозиції на придбання ланцюга тягового загальною вартістю 68 306 грн 33 коп.

24.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інста Груп» та Приватним акціонерним товариством «Єврошпон-Смига» був укладений договір поставки продукції № 19 (далі по тексту - Договір), згідно з умовами якого відповідач зобовязувався виготовити та передати у власність позивача ОСОБА_2 (ланцюг тяговий згідно креслення), найменування, кількість та ціна якої визначається Сторонами у Специфікаціях (Додатках до Договору), що є невідємною частиною цього Договору, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити ОСОБА_2 на умовах Договору.

Згідно п. 1.1 Додатку до Договору Виробник прийняв на себе зобовязання виготовити Ланцюг тяговий (згідно креслення) кількістю 82,00 погонних метра, ціною 833 грн 00 коп з ПДВ за одиницю загальною вартістю 68 306 грн 33 коп, з ПДВ.

Згідно п. 3.1 Договору відповідна партія ОСОБА_2 має бути виготовлена та передана Замовнику у строк, що визначається у Специфікаціях (Додатках до Договору).

Пунктом 3.3 Договору обумовлено, що відвантаження (поставка) ОСОБА_2 здійснюється після внесення Замовником на рахунок Виробника повної вартості ОСОБА_2, що поставляється і підписання оригіналу Договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору відлік строку виготовлення та передачі продукції Виробником Замовнику розпочинається після отримання передоплати від останнього і підписання Договору. Пунктом 7.1 Договору Виробник зобовязується виготовити і передати Замовнику ОСОБА_2 у строк, зазначений у відповідному Додатку до цього Договору.

Додатком № 1 до Договору у п. 1.1 графа «Термін виготовлення (к-сть днів)» передбачено: строк виконання замовлення - 15 робочих днів.

З матеріалів справи вбачається, що повна оплата вартості ОСОБА_2 була здійснена позивачем 06.06.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 37241242 від 06.06.2018.

Таким чином, виходячи з умов Договору та дати повної оплати вартості ОСОБА_2, поставка мала бути здійснена до 27.06.2018. Однак у вказаний термін Товар не був поставлений позивачу. Отже, починаючи із 28.06.2018 відповідачем було прострочено виконання зобовязання з поставки за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Зазначена стаття ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, вказують, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Виходячи із характеру правовідносин, котрі виникли між позивачем та відповідачем згідно Договору, за своєю природою вони є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України закріплено обовязок кожної сторони вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частин 2, 3 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 1 частини 2 ст. 678 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких повязане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи зявилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

07.08.2018 року позивач звернувся до відповідача листом за вих. № 764 з вимогою повернути кошти в розмірі 68 306 грн 33 коп, сплачені відповідачу згідно з платіжним дорученням № 37241242 від 06.06.2018. Лист був направлений електронною поштою, відповідачем не заперечено факту його отримання цією датою. Тобто, з 08.08.2018 зобовязання продавця з поставки товару припинилось. Відповідно до листа-відповіді від 15.08.2018 відповідач запевнив, що кошти у вказаній сумі будуть повернуті.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, хоча зобовязання з поставки товару у відповідача припинилось, зі спливом семиденного строку після вимоги позивача щодо повернення попередньої оплати з 15.08.2018 у першого виникло відповідне грошове зобовязання.

Згідно з положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно; особа зобовязана повернути майно, в тому числі грошові кошти, і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Сторонами не заперечується, що відповідачем здійснено повернення окремими частинами суми попередньої оплати та той факт, що неповернутою залишається заборгованість в сумі 57306 грн 33 коп., тому позов в частині стягнення цих коштів підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідальність за порушення сторонами договірних зобовязань передбачена розділом 10 Договору. Зокрема, у випадку порушення строків виготовлення та передачі Товару за цим Договором Виробник сплачує на користь Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення виконання зобовязання, від вартості непоставленої (несвоєчасно поставленої) ОСОБА_2, за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, відповідно до матеріалів справи та встановлених судом обставин, суд вважає правильним нарахування пені за період з 28.06.2018 (прострочення відповідачем строку здійснення поставки за умовами Договору) по 08.08.2018 (відмова замовника від здійснення відповідачем поставки та вимога щодо повернення попередньої оплати). Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2722 грн. 90 коп.

Наслідки прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовано законодавством.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові ОСОБА_3 Верховного Суду України від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 міститься правовий висновок, що ст. 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобовязань. Тому у разі прострочення виконання зобовязання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Тому цілком обґрунтованим є право позивача на нарахування інфляційних витрат та 3% річних, однак, враховуючи надані сторонами докази та встановлені обставини справи, часткове погашення боргу, суд вважає правільним нарахування їх, починаючи з 15.08.2018 (виникнення у відповідача саме грошового зобовязання щодо повернення суми попередньої оплати) по 20.12.2018 (в межах заявленого позивачем), а тому здійснивши перерахунок, вважає, що стягненню підлягають 3 % річних в розмірі 647 грн 94 коп та інфляційні втрати в розмірі 2279 грн 89 коп.

Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, враховуючи, що відповідач не здійснив поставку ОСОБА_2 у встановлені Договором строки, не повернув всієї суми попередньої оплати за Договором, здійснивши перевірку розрахунку позивача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до платіжного доручення № 37243460 від 20.12.2018 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн, доказів на підтвердження інших судових витрат суду не надано.

Згідно з приписами п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у звязку із частковим задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, що складає 1529 грн 94 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610-612, 625, 626, 629, 678, 693, 712, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193, 230, 265 Господарського кодексу україни, ст.ст. 123, 129, 233, 236 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інста Груп» (42000, вул. Полтавська, 170, м. Ромни Сумської області, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» (35680, вул. Заводська, 1, смт. Смига Дубенського району Рівненської області, банківські реквізити: р/р 9582 в ПАТ «Креді ОСОБА_4», МФО 300614) 57 306 грн 33 коп основного боргу, 2 722 грн 90 коп пені, 647 грн 94 коп 3% річних, 2 279 грн 89 коп інфляційних нарахувань на суму боргу, 1529 грн 94 - відшкодування судових витрат, повязаних із розглядом справи.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 06.03.2019.

Суддя ОСОБА_5