РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2019Справа № 910/13097/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Лях Оксана Іванівна (АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" (03680, м. Київ, пр-т. Академіка Палладіна, 32, оф. 413)

про стягнення 910 283,32 грн. та повернення орендованого майна

за участю представників

від позивача: Шахматенко Р.С.

від відповідача: Кузик Т.С.

У судовому засіданні 26.02.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Лях Оксана Іванівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" про стягнення 910 283,32 грн. та повернення орендованого майна.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 25.02.2017 між Фізичною особою-підприємця Лях Оксаною Іванівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" (надалі - відповідач) укладено договір оренди № 25/02-17, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти у тимчасове користування крану баштовий марки КБ-403, зав. № 514 1986 р. випуску для ведення будівельних робіт. За доводами позивача, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повної оплати оренди, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 910 283,32 грн., з яких: 244 000,00 грн. - орендної плати, 25 478,47 грн. - пені, 630 000,00 неустойки, 4 412,05 грн. - 3% річних, 6 392,80 грн. - інфляційні нарахування. Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути за актом прийому-передачі орендоване майно, а саме баштовий кран марки КБ-403, зав. № 514, 1986 р. випуску позивачу.

Разом із позовною заявою Фізична особа-підприємець Лях Оксана Іванівна подала заяву про забезпечення позову, в якій просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки ТОВ "Патрікбуд" в межах суми стягнення 910 283,32 грн.: №4729 відкритий в АТ "ОТП Банк" МФО 300528 та №2965 відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 300711.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.10.2018 в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.10.2018 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази часткової оплати відповідачем орендних платежів на суму 251 000,00 грн. та докази виставлення позивачем рахунків на оплату оренди з доказами їх направлення на адресу відповідача.

12.10.2018 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни про усунення недоліків, до якої додано належним чином завірені копії виписок з рахунків позивача щодо часткової спати відповідачем та рахунки виставлені відповідачу за березень-грудень 2017 року та січень 2018 року, опис вкладення в цінний лист як докази направлення на адресу відповідача.

Цією ж датою через загальний відділ діловодства господарського суду позивачем було повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд накласти арешт на рахунки ТОВ "Патрікбуд" в межах суми стягнення 910 283,32 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2018 суд відмовив в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13097/18 та призначив підготовче засідання на 14.11.2018.

14.11.2018 до господарського суду надійшла заява відповідача про відкладення підготовчого засідання у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Цією ж датою до канцелярії суду надійшло клопотання позивача, у якому останній просить суд включити до вартості судових витрат, окрім суми сплаченого судового збору, вартість послуг на правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 22 серпня 2018 року №01/22082018 у розмірі 16500,00 грн.

У судовому засіданні 14.11.2018 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача та відкласти підготовче провадження на 28.11.2018.

27.11.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло доповнення до клопотання про визначення розміру судових витрат, необхідних до відшкодування позивачу.

28.11.2018 до господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача, у якому останній повідомляє про сплату ним на виконання вимог п. 3.2. договору орендних платежів у розмірі 301 000,00 грн. та зазначає про відсутність фіксованої суми, яку ТОВ "Патрікбуд" повинно оплачувати за договором № 25/02-17 від 25.02.2017. Крім того, відповідач вважає заявлені позивачем вимоги про зобов'язання повернути баштовий кран такими, що є безпідставними, оскільки даний баштовий кран був повернутий позивачу згідно акту прийому-передачі у м. Бориспіль 28.03.2018.

У судовому засіданні 28.11.2018 суд на місці ухвалив відхилити заяву відповідача про виклик свідка, оскільки така заява є передчасною, продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 19.12.2018.

18.12.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що твердження відповідача про відсутність фіксованої суми сплати орендних платежів не відповідає дійсності, оскільки у п. 3.2. договору передбачена орендна плата у розмірі 45 000,00 грн на місяць. У відповіді на відзив позивач підтверджує дійсність сплати відповідачем грошових коштів за договором у розмірі 301 000,00 грн. та заперечує щодо факту повернення баштового крану.

У судовому засіданні 19.12.2018 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.01.2019.

11.01.2019 до господарського суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив суму заборгованості та просив суд стягнути з відповідача 856 157,10 грн, а також зобов'язати повернути за актом прийому-передачі орендоване майно.

У судовому засіданні 16.01.2019 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 06.02.2019 для подання додаткових документів по справі та у зв'язку з викликом керівника ТОВ "Патрікбуд" для надання пояснень.

01.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній заявляє до відповідача лише вимоги про стягнення 226 157,10 грн, з яких: 194 000,00 грн. - орендна плата, 27 478,90 грн пеня, 2 376,00 грн - 3% річних та 2 302,20 грн - інфляційні втрати.

Цією ж датою до господарського суду надійшли письмові пояснення позивача для долучення до матеріалів справи та клопотання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 10 261,90 грн у зв'язку з зменшенням розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 06.02.2019 суд оглянув оригінал акту прийому-передачі, прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 20.02.2019.

18.02.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якому відповідач не погоджується із сумою заявлених позовних вимог, оскільки відповідно до виставлених позивачем рахунків ним було оплачено орендну плату у повному обсязі, а саме у розмірі 301 000,00 грн.

У судовому засіданні 20.02.2019 суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання, перейти до розгляду справи по суті.

За клопотанням відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні для з'ясування додаткових обставин та можливості надання додаткових доказів, суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 26.02.2019.

У судовому засіданні, призначеному на 26.02.2019, суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача, з огляду на заявлене ним клопотання у попередньому судовому засіданні, жодних додаткових обставин чи доказів не повідомив та не надав. Суд заслухав пояснення представника відповідача, відповідно до яких останній заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 лютого 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Лях Оксаною Іванівною (надалі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" (надалі - відповідач, орендар) був укладений договір оренди № 25/02-17 (далі - договір) баштового крана марки КБ-403, зав. №514, 1986 р. випуску, для ведення будівельних робіт за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 1-Д (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. техніка належить орендодавцю на праві власності згідно договору купівлі-продажу №111/16 від 28 листопада 2016 року.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що орендодавець зобов'язується надати в оренду орендоване майно у технічно справному стані та необхідну документацію на орендоване майно та необхідне приладдя.

Прийом-передача орендованого майна орендарю від орендодавця здійснюється згідно акту прийому-передачі (2.1. договору).

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата складає 45 000,00 грн на місяць.

Підставою для перерахування орендарем орендної плати є рахунок, що виставляється орендодавцем. Орендар до 5 числа місяця вносить на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату за поточний місяць (п. 3.2. договору).

У разі несплати орендарем орендної плати згідно виставленого рахунку та установлений цим договором термін, орендар сплачує орендодавцю пеню за кожен день прострочення у розмірі 1 % від розміру платежу, що підлягає оплаті за відповідний розрахунковий період (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору термін оренди складає одинадцять місяців з моменту підписання договору, але за сторонами є право пролонгації даного договору згідно чинного законодавства.

Позивач на виконання своїх зобов'язання за договором передав відповідачу орендоване майно, а саме: баштовий кран марки КБ-403, зав. №514, про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі №25/02-17 від 28.03.2017.

З матеріалів справи вбачається, що в період дії договору позивачем виставлялись відповідачу рахунки за березень 2017 року - січень 2018 року на загальну суму 495 000,00 грн, із розрахунку 45 000,00 грн орендної плати за місяць.

При цьому, відповідачем на виконання умов п. 3.2. договору було здійснено лише часткову оплату орендних платежів на загальну суму 301 000,00 грн, а саме згідно платіжних доручень:

-№ 334 від 09.06.2017 на суму 6 000,00 грн;

-№ 333 від 09.06.2017 на суму 45 000,00 грн;

-№ 405 від 06.07.2017 на суму 25 000,00 грн;

-№ 417 від 10.07.2017 на суму 20 000,00 грн;

-№ 484 від 02.08.2017 на суму 45 000,00 грн;

-№ 560 від 23.08.2017 на суму 20 000,00 грн;

-№ 55 від 12.09.2017 на суму 5 000,00 грн;

-№ 79 від 20.09.2017 на суму 5 000,00 грн;

-№ 93 від 27.09.2017 на суму 15 000,00 грн;

-№ 170 від 24.10.2017 на суму 25 000,00 грн;

-№ 266 від 12.11.2017 на суму 90 000,00 грн.

Таким чином, за доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів, що стало наслідком виникнення у відповідача заборгованості, яка з урахуванням прийнятої заяви про зменшення розміру позовних вимог складає 226 157,10 грн. (194 000,00 грн. - орендна плата, 27 478,90 грн пеня, 2 376,00 грн - 3% річних та 2 302,20 грн - інфляційні втрати).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що орендна плата складає 45 000,00 грн на місяць.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з березня 2017 року по січень 2018 року позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату орендних платежів на загальну суму 495 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, у п. 3.2. договору сторони передбачили, що підставою для перерахування орендарем орендної плати є рахунок, що виставляється орендодавцем. Орендар до 5 числа місяця вносить на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату за поточний місяць.

З наявних у матеріалах справи описів вкладення у цінний лист вбачається, що частина рахунків на оплату орендних платежів за договором № 25/02-17 від 25.02.2017 направлялись на адресу відповідача (03680, м. Київ, вул. Ак. Палладіна, 32, оф. 413) засобами поштового зв'язку, інша частина, зокрема, за березень, серпень 2017 року вручалась нарочно представнику ТОВ "Патрікбуд", що не заперечувалось у судовому засіданні керівником відповідача та підтверджувалось частковою оплатою.

Отже, з урахуванням вимог ст. 530 ЦК України та умов договору, строк виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати орендних платежів станом на момент розгляду спору настав.

Матеріалами справи підтверджується, що в період дії договору відповідачем на виконання його умов та згідно платіжних доручень було частково сплачено орендну плату, зокрема, за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року на загальну суму 301 000,00 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідачем в свою чергу, не надано суду доказів на підтвердження оплати орендних платежів у повному обсязі, у тому числі після відкриття провадження у справі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що об'єкт оренди за договором був переданий відповідачу лише 28.03.2017 згідно акту приймання-передачі №25/02-17, відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 6000,00 грн орендної плати за кілька днів березня 2017 року та 450 000,00 грн. за квітень 2017 - січень 2018 року, тобто, на загальну суму 456 000,00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги часткову сплату відповідачем орендних платежів у розмірі 301000,00 грн., у останнього існує непогашена перед позивачем заборгованість за договором у розмірі 155 000,00 грн (456 000,00 грн - 301 000,00 грн), що є належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 155 000,00 грн, в іншій частині слід відмовити.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 27 478,90 грн., нараховану за загальний період прострочення з 05.05.2018 по 01.10.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого грошового зобов'язання з оплати орендних платежів не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.2 договору сторони передбачили, що у разі несплати орендарем орендної плати згідно виставленого рахунку та установлений цим договором термін, орендар сплачує орендодавцю пеню за кожен день прострочення у розмірі 1 % від розміру платежу, що підлягає оплаті за відповідний розрахунковий період.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З наявного у матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що останній був здійснений позивачем з урахуванням вимог ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (з застосуванням подвійної облікової ставки НБУ) та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане).

За перерахунком суду, з урахуванням суми основного боргу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 22 080,07 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
154806.4505.05.2018 - 24.05.20182017.0000 %0.093 %*2884.07
154806.4525.05.2018 - 12.07.20184917.0000 %0.093 %*7065.96
154806.4513.07.2018 - 06.09.20185617.5000 %0.096 %*8312.89
154806.4507.09.2018 - 01.10.20182518.0000 %0.099 %*3817.15

Тобто, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, за прострочення грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 376,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 302,20 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме у розмірі 1 910,96 грн - 3% річних та 1 839,39 грн - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити орендну плату за 11 місяців оренди баштового крану марки КБ-403.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни, а саме на загальну суму 180 858,02 грн, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується клопотання позивача про повернення частини сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовною заявою до суду позивач просив стягнути з відповідача 910 283,32 грн, тобто, за подачу даної позовної заяви до сплати підлягав судовий збір у розмірі 13 654,25 грн., який був повністю сплачений Фізичною особою-підприємцем Лях Оксаною Іванівною, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 19.09.2018.

Враховуючи, що позовні вимоги у даній справі були зменшені позивачем до 226 157,10 грн, а за подачу такої позовної заяви підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3 392,35 грн (226 157,10 грн.*1,5%), то клопотання позивача про повернення судового збору у розмірі 10 261,90 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що 22.08.2018 між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Баєрс" (виконавець) був укладений договір №01/22082018 про надання правової допомоги, за умовами якого виконавець зобов'язався надати, а замовник - прийняти та оплатити правову допомогу із представленням інтересів в рамках позову про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" на користь ФОП Лях О.І., за укладеним між цими сторонами договором оренди баштового крану №25/02-17 від 25.02.2017 (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору договірна ціна (вартість) правової допомоги обумовленої в п. 2.1. цього договору визначається за домовленістю сторін та становить 16 500,00 грн без ПДВ.

Як встановлено судом, в підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 16 500,00 грн позивачем до матеріалів справи було надано платіжне доручення №15 від 23.08.2018 на суму 8 250,00 грн та квитанцію № 0.0..1 від 14.11.2018 на суму 8 250,00 грн.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Таким чином, приймаючи до уваги обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, а також враховуючи зменшення позивачем розміру позовних вимог з 910 283,32 грн до 226 157,10 грн, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат, а відтак, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрат у розмірі 8 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Патрікбуд" (03680, м. Київ, пр-т. Академіка Палладіна, 32, оф. 413, ідентифікаційний номер 40113881) на користь Фізичної особи-підприємця Лях Оксани Іванівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг у розмірі 155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 22 107 (двадцять дві тисячі сто сім) грн 67 коп., 3% річних у розмірі 1 910 (одна тисяча дев'ятсот десять) грн 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 839 (одна тисяча вісімсот тридцять дев'ять) грн 39 коп., судовий збір у розмірі 2 712 (дві тисячі сімсот дванадцять) грн. 87 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 250 (вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Фізичній особі-підприємцю Лях Оксані Іванівні (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 10 261 (десять тисяч двісті шістдесят одну) грн 90 коп., що був сплачений згідно квитанції 0.0..1 від 19.09.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалів даної справи.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2019

Суддя Л. Г. Пукшин