номер провадження справи 24/13/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 Справа № 908/2722/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Т.А., при секретарі Вака В.С.

За участю представників:

від позивача: Барський А.О., довіреність від 01.01.2019, адвокат

від відповідача: Гладкий Д.В., довір про надання правової допомоги від 12.02.2019, ордер серія ЗП № 117403 від 13.02.2019, адвокат

вільний слухач: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2 від 11.01.2011

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/2722/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Забава" (02192, м. Київ, вул. Малишка, буд. 3-Д, ідентифікаційний код 32378340)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Котолуп Геннадія Ілліча (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

про стягнення 420442,82 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Забава" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Котолуп Геннадія Ілліча про стягнення основного боргу в сумі 403538,33 грн., трьох процентів річних у сумі 5174,14 грн., інфляційних витрат у сумі 11730,35 грн. за договором № 52 від 20.01.2016.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 22.12.2018 позовну заяву в порядку п. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою від 10.01.2019 відкрито провадження у справі № 908/2722/18 за правилами загального провадження, присвоєно справі номер провадження 24/13/19. Підготовче судове засідання призначено на 30.01.2019.

Ухвалою суду від 30.01.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2019.

25.02.2019 відповідачем надана суду заява від 25.02.2019 про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців, починаючи з березня 2019 року зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 25.02.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні учасників процесу.

Учасники процесу оголосили про обізнаність прав та обов'язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі та зазначив, що сторонами укладено договір поставки № 52 від 20.01.2016, на виконання умов якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 224 335,58 грн. В порушення прийнятих на себе зобов'язань, отриманий товар відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив, внаслідок чого сума основного боргу становить 403 538,33 грн. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 3 % річних - 5 174,14 грн. та 11 730,35 грн. інфляції. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач не заперечив проти позову, проте просить суд розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

В засіданні 25.02.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Забава" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Котолуп Г.І. (покупець) укладено договір № 52, за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити товар, на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно п. 2.2 договору сторони дійшли згоди, що загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних на кожну партію товару. Накладна є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка Покупця про отримання товару на накладній Постачальника.

За умовами п 4.1. договору, Покупець проводить оплату на умовах реалізації. Оплата за реалізований товар проводиться Покупцем кожні чотирнадцять днів на розрахунковий рахунок Постачальника.

При цьому, відповідно до п. 3.5. договору, якщо на протязі трьох місяців з дати поставки партії товару (п. 3.2.) даний товар не реалізується, Покупець має право повернути його Постачальнику.

Відповідно до п.10.1. Договору, договір діє до 19 січня 2017 року. Якщо протягом 20 днів після закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не повідомить про свій намір його розірвати, Договір вважається пролонгований на той же термін і на тих же умовах.

Згідно п. 10.3 договору, договір може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди.

Додатковою угодою № 1 від 07.06.2018 сторони дійшли згоди розірвати договір від 20.01.2016 № 52 з 07.06.2018.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 07.06.2018, сторони підтверджують обов'язковість виконання зобов'язань за договором, у тому числі, Покупець підтверджує необхідність повного розрахунку за товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору № 52 від 20.01.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 224 335,58 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані з боку відповідача без зауважень та містять його печатку (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідач оплату поставленого товару здійснив частково в сумі 1 820 797,25 грн.

Отже, всупереч домовленості закріпленими між сторонами відповідач порушив умови Договору та не здійснив повний розрахунок за отриманий товар ні в порядку Договору, ні після розірвання Договору.

Загальна вартість неоплаченого товару складає 403 538,33 грн.

Предметом даного судового розгляду є спір про стягнення з відповідача 403 538,33 грн. основного боргу, 3 % річних за період з 26.06.2018 по 23.11.2018 в сумі 5 174,14 грн. та 11 730,35 коп. інфляції.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошву суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Встановлено, що позивачем направлено відповідачу лист від 07.06.2018 № 140 з повідомленням, що 07.06.2018 господарські відносини між ТОВ "Альфа-Забава" та ФОП Котолупу Г.І. були припинено та з вимогою у строк до 27.06.2018 погасити заборгованість в сумі 403 538,33 грн.

Також, зважаючи на закінчення дії договору та рішення сторін припинити фактичні відносини, відповідачу направлено лист від 05.07.2018 № 178 з вимогою до 20.07.2018 здійснити взаєморозрахунок відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Як слідує із статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав зобов'язання щодо поставки товару, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок оплатити отриманий товар.

Однак відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару, всупереч умов договорів та вимог закону, у визначений строк у повному обсязі не виконав, доказів суду не надав.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 403 538,33 грн.

Відповідач не спростував висновків суду та доводів позивача.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 403 538,33 грн. основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати товару, позивачем заявлено до стягнення 11 730,35 коп. інфляції та 3 % річних за період з 26.06.2018 по 23.11.2018 в сумі 5 174,14 грн.

Розрахунок 3 % річних та інфляції виконаний з дотриманням норм законодавства та умов договору, а тому вимога в цій частині судом задовольняються.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір позовних вимог.

Відповідач не спростував висновків суду та не надав доказів перерахування позивачу заявленої до стягнення суми.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання судового рішення у даній справі, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Відповідно до наданих відповідачем документів, наявні у відповідача обставини (смерть трьох близьких родичів за 2 останні роки, важка хвороба батька, що передувала смерті, важкий майновий стан, потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду, необхідність платити заробітну плату працівникам, а також регулярно оплачувати за оренду приміщення та за житлово-комунальні послуги, без яких неможливе провадження господарської діяльності) свідчать про те, що виконати рішення суду одразу після набрання ним законної сили буде неможливо.

Єдиним джерелом оплати за рішенням суду можуть бути результати господарської діяльності відповідача (тобто прибуток), однак, для того, щоб господарська діяльність не була зупинена, виконання рішення доцільно розстрочити рівними частинами на 12 місяців. Відтак буде дотримано баланс інтересів сторін, забезпечено регулярні платежі на виконання рішення суду, та не припинено господарську діяльність, яка буде джерелом таких надходжень.

Оцінивши у сукупності надані докази, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення задовольнити, надавши розстрочку виконання судового рішення в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляції строком на 12 місяців, шляхом сплати рівними частками до 25 числа кожного місяця, починаючи з березня 2019 року.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Котолуп Геннадія Ілліча (69071, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Забава" (02192, м. Київ, вул. Малишка, буд. 3-Д, ідентифікаційний код 32378340) - 403 538 (чотириста три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 33 коп. основного боргу, 5 174 (п'ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 14 коп. трьох відсотків річних та 11 730 (одинадцять тисяч сімсот тридцять) грн. 35 коп. інфляційних втрат та 6 306 (шість тисяч триста шість) грн. 64 коп. судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення 403 538 (чотириста три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 33 коп. основного боргу, 5 174 (п'ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 14 коп. трьох відсотків річних та 11 730 (одинадцять тисяч сімсот тридцять) грн. 35 коп. інфляційних втрат (разом - 420 442,82 грн.), на дванадцять місяців, шляхом сплати рівними частинами кожного місяця, а саме:

- до 25 березня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 квітня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 травня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 червня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 липня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 серпня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 вересня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 жовтня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 листопада 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 грудня 2019 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 січня 2020 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.;

- до 25 лютого 2020 року (включно) - 35 036 (тридцять п'ять тисяч тридцять шість) грн. 90 коп.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.03.2019.

Суддя Т.А. Азізбекян