ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2019 р. Справа № 924/8/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали

За позовом: Приватного підприємства "Строй - Сервіс -999", м. Старокостянтинів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівцукор", м. Старокостянтинів

про стягнення 27 247,67 грн. - основного боргу, 269,00 грн. - 3% річних, 1 359,16 грн. - інфляційні втрати, 3 224,85 грн. - пені та 5000,00 грн. - витрат на правову допомогу

Представники сторін:

Від позивача: Захаркевич О.В. - за довіреністю № 92/18-а від 02.07.2018р.

Від відповідача: Кучерук О.С. - за довіреність № 1 від 06.02.2019р.

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: з оголошенням перерви в судовому засіданні від 06.03.2019р.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява, в якій позивач приватне підприємство "Строй-Сервіс-999", м.Старокостянтинів просить суд стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівцукор" м. Старокостянтинів на свою користь заборгованість в загальній сумі 29 816,43 грн.

Ухвалою суду від 04.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на виконання умов договору купівлі-продажу №21/09/2018 від 21.09.2018р. передано у власність уповноваженій особі відповідача товар на суму 145 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №72 від 21.09.2018р., податковою накладною №7 від 21.09.2018р. та довіреністю №429 від 21.09.2018р. Відповідач обов'язок з оплати за отриманий товар виконав частково на суму 118 552,33 грн., у зв'язку з чим залишок заборгованості склав 27 247,67 грн.

У зв'язку з простроченням сплати відповідачем боргу, позивач додатково нарахував до стягнення з відповідача пеню, 3% річних, інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 25.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Цією ж ухвалою суду від 25.02.2019р. прийнято заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог. Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 27 247,67 грн. - основного боргу, 269,00 грн. - 3% річних, 1 359,16 грн. - інфляційних втрат, 3 224,85 грн. - пені та окремо представник позивача просить стягнути 5000,00 грн. - витрат на правову допомогу, яку заявлено на підставі наданого договору-доручення №92/18-а про надання правової допомоги від 02.07.2018р. та копії видаткового касового ордеру від 20.02.2019р. на суму 5000,00 грн.

В судовому засіданні 06.03.2019р. представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 06.03.2019р. представником відповідача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження оплати основного боргу в сумі 27 247,67 грн. та судового збору в сумі 1 921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9924 від 21.02.2019р. на суму 27 247,67 грн. та платіжним дорученням №9929 від 21.02.2019р. на суму 1 921,00 грн.

Також, відповідачем надано суду письмове заперечення на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якому відповідач в частині стягнення 3 224,85 грн. - пені заперечує, оскільки умовами договору купівлі-продажу №21/09/2018 від 21.09.2018р. не передбачено нарахування пені. Що стосується додатково заявлених до стягнення позивачем 5000,00 грн. витрат на правову допомогу, на думку відповідача вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки представником позивача адвокатом Захаркевич О.В. не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, а саме доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), переліку складових наданих послуг, розрахунку відповідних витрат, акту здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

21 вересня 2018 року між Приватним підприємством «Строй-Сервіс-999», м. Старокостянтинів (далі за текстом - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Старокостянтинівцукор», м. Старокостянтинів (далі за текстом - Відповідач) був укладений договір купівлі-продажу №21/09/2018.

Предметом Договору є зобов'язання позивача передати у власність відповідачу асфальтобетонну суміш в кількості 64,8 тони, загальною вартістю 145 800, 00 грн. в т.ч. ПДВ 24 300, 00 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за Договором, 21 вересня 2018 року позивачем проведено відвантаження відповідачу асфальтобетонної суміші в кількості 64,8 тонни, що підтверджується видатковою накладною №27 від 21.09.2018р.

31 жовтня 2018 року відповідачем проведено частковий безготівковий розрахунок за Договором, шляхом перерахунку на банківський рахунок позивача 118 552, 33 грн., в т.ч. ПДВ 19 758, 72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9187 від 31.10.2018р..

У відповідності до п.2.4 Договору, оплата за відвантажену продукцію здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки, за умови надання продавцем належним чином оформлених рахунку-фактури та податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На виконання умов п.2.4 Договору, за зазначеною проведеною товарною операцією, позивачем надано відповідачу, видаткову накладну №27 від 21.09.2018р., рахунок №27 від 21.09.2018р.; зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 21.09.2018р. №7.

Станом на день звернення позивача до суду із позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить в сумі 27 247,67 грн., яка станом на 21.02.2019р. відповідачем погашена, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи платіжним дорученням №9924 від 21.02.2019р. на суму 27 247,67 грн. та платіжним дорученням №9929 від 21.02.2019р. на суму 1 921,00 грн.

Крім суми основного боргу позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 269,00 грн. - 3% річних за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р., 1 359,16 грн. - інфляційних втрат за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р. та 3 224,85 грн. - пені за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 вересня 2018 року між Приватним підприємством «Строй-Сервіс-999» (далі за текстом - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Старокостянтинівцукор» (далі за текстом - Відповідач) був укладений договір купівлі-продажу №21/09/2018.

Предметом Договору є зобов'язання позивача передати у власність відповідачу асфальтобетонну суміш в кількості 64,8 тони, загальною вартістю 145 800, 00 грн. в т.ч. ПДВ 24 300, 00 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за Договором, 21 вересня 2018 року позивачем проведено відвантаження відповідачу асфальтобетонної суміші в кількості 64,8 тонни, що підтверджується видатковою накладною №27 від 21.09.2018р.

31 жовтня 2018 року відповідачем проведено частковий безготівковий розрахунок за Договором, шляхом перерахунку на банківський рахунок позивача 118 552, 33 грн., в т.ч. ПДВ 19 758, 72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9187 від 31.10.2018р..

Станом на день звернення позивача до суду із позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить в сумі 27 247,67 грн., яка станом на 21.02.2019р. відповідачем погашена, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи платіжним дорученням №9924 від 21.02.2019р. на суму 27 247,67 грн. та платіжним дорученням №9929 від 21.02.2019р. на суму 1 921,00 грн.

Відповідно до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3, ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Враховуючи, що станом на 21.02.2019р. відповідачем повністю погашений основний борг в сумі 27 247,67 грн. та судовий збір в сумі 1 765,00грн., що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи платіжним дорученням №9924 від 21.02.2019р. на суму 27 247,67 грн. та платіжним дорученням №9929 від 21.02.2019р. на суму 1 921,00 грн., суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України закрити провадження по справі №924/8/19 в частині стягнення 27 247,67 грн. - основного боргу та 1 765,00 грн. - судового збору.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із позовних вимог, позивачем додатково нараховано відповідачу 3 224,85 грн. - пені за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р., однак дослідивши укладений між сторонами договір купівлі-продажу №21/09/2018 від 21.09.2018р. судом встановлено, що умовами даного договору не передбачено нарахування пені за прострочення платежу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача 3 224,85 грн. - пені за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р. не підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 269,00 грн. - 3% річних за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р. та 1 359,16 грн. - інфляційних втрат за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що вказані позивачем нарахування здійсненні не вірно, а тому вимога про стягнення 269,00 грн. - 3% річних за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р. та 1 359,16 грн. - інфляційних втрат за період з 22.10.2018р. по 19.02.2019р. підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

У статті 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Водночас відповідно до ч.5, ст. 131-2 Конституції України та ч.1, ст.58 ГПК України представником в суді може бути адвокат або законний представником.

Матеріали справи підтверджено, що між ПП "Строй - Сервіс -999", м.Старокостянтинів та адвокатом Захаркевич О.В. укладено Договір - доручення про надання правової допомоги від 02.07.2018 р. № 92/18-а.

На виконання даної угоди представником позивача являється Захаркевич Олександр Володимирович (свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю №138 від 29.08.2012р.), яким підписано позовну заяву від 27.12.2018р. та який безпосередньо приймав участь в судових засіданнях 07.02.2019р.,13.02.2019р., 25.02.2019р. та 06.03.2019р.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини (п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 131 рішення у справі "Заїченко проти України" від 26 лютого 2015 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Саме тому, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.126 ГПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

В обґрунтування понесених витрат, необхідних для надання правничої допомоги представником позивача надано суду копію видаткового касового ордеру від 20.02.2019р. на суму 5000,00 грн.

На вимогу вищенаведених норм позивачем не доведено, що такі витрати у цій справі були неминучими, не подано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, а саме доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), переліку складових наданих послуг, розрахунку відповідних витрат, акту здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявленні позивачем витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 2 500,00 грн. (50%) та часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі №924/8/19 за позовом Приватного підприємства "Строй - Сервіс -999", м.Старокостянтинів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівцукор", м. Старокостянтинів про стягнення 37 100,67 грн. в частині стягнення 27 247,67 грн. - основного боргу та 1 765,00 грн. - судового збору закрити.

Позов Приватного підприємства "Строй - Сервіс -999", м. Старокостянтинів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівцукор", м. Старокостянтинів про стягнення 27 247,67 грн. основного боргу, 269,00 грн. - 3% річних, 1 359,16 грн. - інфляційні втрати, 3 224,85 грн. - пеня та 5000, 00 грн. - витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівцукор" (31102, Хмельницька обл, м. Старокостянтинів, пров. Гольдфадена, буд. 10, код 36397241) на користь Приватного підприємства "Строй-Сервіс-999" (31134, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Сахнівці, автодорога об'їздна, м. Старокостянтинів, 10 км+400, код 36397204) 268,74 грн. (двісті шістдесят вісім гривень, 74 коп.) - 3% річних, 874,98 грн. (вісімсот сімдесят чотири гривні, 98 коп.) - інфляційні втрати та 2 500,00 грн. (дві тисячі п"ятсот гривень, 00 коп.) - витрат на правову допомогу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно - Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу, 31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський район, с. Сахнівці автодорога обїздна , м. Старокостянтинів, 10км+400

3 - відповідачу, 31102, м. Старокостянтинів, пров. Гольдфаден, 10.