ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Черкаси

справа № 925/1285/18

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Хелис Н.М., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом селянського фермерського господарства Час, Черкаська область, Маньківський район, с. Вікторівка

до Вікторівської сільської ради, Черкаська область, Маньківський район, с. Вікторівка, вул. Молодіжна, 1

про визнання рішення Вікторівської сільської ради недійсним та скасування його, зобовязання поновити договір оренди землі та укласти додаткову угоду,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 голова ФГ за посадою,

ОСОБА_2 адвокат за ордером,

ОСОБА_3 адвокат за ордером;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю,

ОСОБА_5 сільський голова за посадою.

В господарський суд Черкаської області звернулося селянське фермерське господарство Час з позовом до Вікторівської сільської ради, в якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення 25 позачергової сесії Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області 7 скликання від 05.11.2018р.;

- зобов'язати Вікторівську сільську раду Маньківського району Черкаської області поновити договір оренди землі укладений 06.10.2008р. між селянським фермерським господарством Час в особі голови СФГ та Вікторівською сільською радою в особі сільського голови с. Вікторівка Маньківського району Черкаської області б/н, який був зареєстрований в Маньківському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис 07.10.2008 року за №22;

- зобов'язати Вікторівську сільську раду Маньківського району Черкаської області укласти додаткову угоду з СФГ Час;

- відшкодувати судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вікторівська сільська рада при прийнятті спірного рішення порушила земельне законодавство та законодавство про місцеве самоврядування в Україні. Позивач вважає, що із оспорюваного рішення вбачається, що у ньому відсутні будь-які мотиви та підстави щодо не прийняття рішення про поновлення СФГ «Час» договору оренди. Зазначене рішення прийнято з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» де передбачено те, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

До початку підготовчого засідання, що відбулося 19.02.2019р., представник відповідача подав до суду відзив від 19.02.2019р., в якому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, оскільки спірна земельна ділянка в оренду не передається і не буде передаватися в оренду іншим субєктам господарювання для товарного сільськогосподарського виробництва.. Першим питанням у спірному рішенні сесією сільської ради затверджений Генеральний план с. Вікторівка, яким спірна земельна ділянка відведена з цільовим призначенням для житлової забудови. В подальшому спірна ділянка не буде використовуватися як земля сільськогосподарського призначення. Крім того, спірна земельна ділянка, яка не використовується позивачем більше трьох років, зменшилась по площі та має зовсім інший кадастровий номер, а тому не може договір оренди землі поновлятись на новий строк по змеленій ділянці, яка не передавалась в оренду, яка фактично не використовувалась позивачем і в подальшому в оренду для цілей сільськогосподарського виробництва не буде використовуватись.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду відповідь на відзив від 26.02.2019р., в якому позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні:

представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяв, та просили позов задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

06.10.2008р. між селянським фермерським господарством «Час» (Орендарем Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_6, та Вікторівською сільською радою (Орендодавцем Відповідча по справі), в особі Вікторівського сільського голови ОСОБА_7 (с. Вікторівка Маньківського району Черкаської області) було укладено типовий договір оренди землі (далі Договір, а.с. 22-23)), який зареєстрований в Маньківському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі земель вчинено запис 07.10.2008р. за №22.

22.06.2010р. між Орендарем та Орендодавцем було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 06.10.2008р. (а.с. 24), яка зареєстрована у районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.07.2010р. за №46.

Відповідно до п. 8 Договору договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

09.08.2018р. у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди Орендар письмово звернувся до Орендодавця, як особа, яка має переважне право на поновлення договору оренди з заявою про поновлення даного договору, з проектом додаткової угоди (а.с. 38).

Проте, 05.11.2018р. 25 позачергова сесія Вікторівської сільської ради 7 скликання рішення про поновлення договору оренди не прийняла, що підтверджується витягом з протоколу (а.с. 25).

Відповідач стверджує про переведення спірної ділянки в категорію земель приватної забудови та неможливість використання в подальшому цієї ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва з передачею її в оренду сільгоспвиробникам.

Позивач вважає, що він має переважне право на поновлення договору оренди землі, а Відповідач протягом місяця не надав заперечення на лист-повідомлення СФГ «Час» щодо поновлення договору оренди землі з дотриманням вимог Закону та урахуванням переважного права орендаря на укладення договору оренди землі, то Позивач змушений звернутись в господарський суд за захистом своїх прав та інтересів, оскільки дії відповідача щодо поновлення договору оренди землі є неправомірними.

Інших доказів не надано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на сільськогосподарському ринку товарного виробництва.

Позивач як юридична особа, правомірно та обґрунтовано визначив підсудність та підвідомчість даного спору господарському суду Черкаської області.

Місце здійснення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх державної реєстрації приписи ст. 93 ЦК України.

Відповідач є органом місцевого самоврядування та відповідно до приписів ст. 19 Конституції України може діяти лише у встановлений Законом спосіб, і не інакше. Діяльність відповідача регламентована положеннями Конституції України (ст. 19), ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», приписами ЦК, ГК, ЗК України в частині укладення, продовження договорів, іншими нормативними документами в частині регулювання земельних орендних відносин.

Приписи ст. 13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У відповідності до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1-3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено те, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі)

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

В п. 8 Договору сторони погодили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Отже, Позивач зобовязаний був не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Позивач подав заяву до Вікторівської сільської ради заяву про намір поновити договір оренди землі на новий термін 09.08.2018р., тобто після завершення 60 днів, менше ніж за 2 місяці до спливу договору оренди землі направив орендодавцю заяву, якою повідомив про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі СФГ «Час» додало проект додаткової угоди.

05.11.2018р. 25 позачергова сесія Вікторівської сільської ради 7 скликання рішення про поновлення договору оренди СФГ «Час» не прийняла.

05.11.2018р. Вікторівська сільська рада надіслала Позивачу лист-повідомлення №833 (а.с.29), в якому відповідно до умов договору та ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» після припинення дії договору зобовязує СФГ «Час» повернути орендодавцеві ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому вона була одержана в оренду за актом приймання-передачі. Зазначено, що акт приймання-передачі повинен бути підписаний та переданий до Вікторівської сільської ради в десятиденний термін з дати отримання листа.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

05.11.2018р. Вікторівська сільська рада одночасно з спірним рішенням прийняла рішення №25-1/VII «Про затвердження Генерального плану села Вікторівка» (а.с. 118), в якому сільська рада вирішила затвердити містобудівну документацію «Генеральний план села Вікторівка Маньківського району Черкаської області». Зобовязано підприємства, їх обєднання, установи та організації, незалежно від форм власності, які здійснюють в тому числі окремі види господарської діяльності у будівництві та землекористуванні дотримуватись положень генерального плану села Вікторівка згідно діючого законодавства України.

Суд зазначає, що цільове призначення спірної земельної ділянки не змінено.

12.02.2019р. Вікторівська сільська рада видала довідку №115 про те, що відповідного до генерального плану с. Вікторівка, затвердженого рішенням від 05.11.2018р. №25-1/VII, зазначені земельні ділянки згідно додатку - призначені для житлової забудови садибного типу (а.с. 115).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 05.12.2019р. кадастровий номер :02:001:0818 (а.с. 114) відповідачем проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0818, яка була передана в оренду Вікторівською сільською радою для СФГ «Час»; комісією виявлено та зазначено, що земельна ділянка протягом останніх трьох років та на даний час використовується (с/г обробіток та вирощування с/г продукції) ТОВ «Чорна Камянка».

Відповідач зазначає, що в тому числі і з цих підстав у СФГ «Час» немає права на поновлення договору оренди.

Суд критично оцінює подані докази відповідача, оскільки останній не повідомив позивача про комісійну перевірку спірної ділянки, не запросив представників орендаря для спільного огляду, не витребував у позивача та ТОВ «Чорна Камянка» правових підстав використання спірної ділянки третіми особами.

На момент вирішення спору спірна ділянка знаходиться в користуванні позивача, у нього не вилучалась, акти приймання-передачі чи повернення ділянки власнику не оформлялись, позивач продовжує вносити орендну плату за неї. Відповідач приймає орендну плату від позивача за використання ділянки комунальної власності.

Судом встановлено, що при передачі в оренду спірної земельної ділянки СФГ «Час» за договором оренди її площа становила 13,8043 га та кадастровий номер в подальшому при виготовленні технічної документації в 2014 році присвоєний №:01:003:0018, що не заперечується позивачем.

27.11.2017р. у звязку з помилковим включенням у дану земельну ділянку земельного паю громадянина ПП ОСОБА_8, дана земельна ділянка визначена новою площею 11,8260 га та їй присвоєно новий кадастровий номер :02:001:0818, тобто за своєю класифікацією, групою та цільовим призначенням землі (а.с. 41).

Таким чином, земельна ділянка, яка використовується Позивачем, зменшилась по площі та має зовсім інший кадастровий номер, не є тотожною та ідентичною земельній ділянці, яка передавалась в оренду і в подальшому в оренду для цілей сільськогосподарського виробництва не буде використовуватись за задумом відповідача.

В п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011р. встановлено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12.03.2011).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України «Про оренду землі», судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України «Про оренду землі» не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

В 2.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011р. закріплено, що за наслідками розгляду справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо оскарження (визнання незаконними) прийнятих ними актів з питань, пов'язаних з наданням земельних ділянок у власність чи в користування суб'єктам господарської діяльності (про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи в користування, у продажу земельної ділянки, у наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо) господарський суд залежно від характеру спору може зобов'язати названі органи виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства, зокрема розглянути в установленому для даного органу порядку питання, яке стосується предмета спору.

Водночас суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

В 2.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011р. встановлено, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або в комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. Водночас зобов'язання цього органу в судовому порядку укласти такий договір за відсутності зазначеного рішення є неможливим (крім випадку, передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України), оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію.

Якщо на час звернення до суду з відповідним позовом не подано доказів прийняття відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки, вимоги позивача про зобов'язання такого органу укласти договір оренди задоволенню не підлягають.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до виключної компетенції відповідної Ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні - сесії.

Суд враховує, що відповідно до приписів ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини в суспільстві, але суд не вправі втручатися в дискреційні повноваження сільської ради, визначені спеціальним Законом «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також суд звертає увагу, що відповідач не приймав рішення на сесії ради про відмову в наданні земельної ділянки позивачу. Позивач не звертався до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Позивач не надав ніяких доказів, що могли слугувати підставою скасування спірного рішення 25 позачергової сесії Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області 7 скликання від 05.11.2018р. в повному обємі, оскільки волевиявлення ради не породило юридичних наслідків для позивача.

Аналогічні правові позиції викладені в обовязкових до виконання постановах Верховного суду України. У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону №280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Але суд не вправі визначати органу місцевого самоврядування, яке рішення, в який спосіб має бути прийнято, та зобовязувати укласти той чи інший договір. Тобто, позивачем використано неналежний спосіб захисту права, що не відповідає приписам ст.ст. 15-16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд враховує, що відповідачем в належний спосіб спростовано доводи позивача, а позивачем натомість не доведено неправомірності дій сільської ради.

Таким чином Позивач не доводить підстави свого позову. В задоволенні вимог Позивачу належить відмовити повністю за безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю вимог.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову селянського фермерського господарства Час, Черкаська область, Маньківський район, с. Вікторівка, , номер рахунку в банку невідомий

до Вікторівської сільської ради, Черкаська область, Маньківський район, с. Вікторівка, вул. Молодіжна, 1, , номер рахунку в банку невідомий

про визнання рішення Вікторівської сільської ради недійсним та скасування його, зобовязання поновити договір оренди землі та укласти додаткову угоду - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 07.03.2019р.

Суддя Г.М. Скиба