СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

26.02.2019 Справа № 922/101/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

за участю представників:

від апелянта - не з'явився,

від ліквідатора - Родзинський А.А. - на підставі ордеру від 29.01.2019 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.08.2018 ДП № 5122),

від інших учасників справи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (вх.№ 804),

на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016, ухвалену суддею Швидкіним А.О. в приміщенні господарського суду Харківської області,

у справі №922/101/16,

за заявою ОСОБА_2, м.Харків,

до ОСОБА_2, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Харківської області від 02.03.2016 визнано ОСОБА_2, банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання фізичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- строки виконання зобов'язань банкрута вважаються такими, що настали;

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), відсотків та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов'язаннями банкрута, крім зобов'язань, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності;

- припиняється стягнення з фізичної особи за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, та за вимогами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності,

- скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

- продажу підлягає все майно фізичної особи, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення здійснюється в порядку передбаченому Законом "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Встановлено строк для пред'явлення кредиторами вимог до банкрута місячний строк з дня оприлюднення на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Губарєва Юрія Миколайовича (свідоцтво № 466 від 15.03.2013 року, адреса : АДРЕСА_1).

Визначено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання фізичної особи ОСОБА_2 банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Зобов'язано ліквідатора закрити всі рахунки банкрута в установах банку і відкрити спеціальний банківський рахунок, на який зараховуються кошти, отримані від продажу майна банкрута, та здійснюються розрахунки з кредиторами банкрута.

Зобов'язано ліквідатора в строк до 02.03.2017 виконати ліквідаційну процедуру, надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури, у тому числі, відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси, акти оцінки майна, відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; звіт про виплачені кредиторам кошти; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; докази, що свідчать про стягнення дебіторської заборгованості або докази, що свідчать про неможливість стягнення дебіторської заборгованості, довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; копії повідомлень органу державної податкової служби, пенсійного фонду, центру зайнятості про закінчення ліквідаційної процедури.

Зобов'язано арбітражного керуючого Губарєва Юрія Миколайовича надати до господарського суду за п'ять днів до закінчення процедури ліквідації звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумком процедури ліквідації.

Місцевий господарський суд, посилаючись на положення ст.ст. 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дійшов висновку про доведеність ознак неплатоспроможності боржника, що полягали у неспроможності суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошових зобов'язань перед кредитором (ФОП ОСОБА_4 в розмірі 463890,00 грн), які визнані ОСОБА_2, не інакше, як за допомогою процедури банкрутства.

13.09.2018 до Харківського апеляційного господарського суду звернувся ФОП ОСОБА_2, який просить скасувати постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 про визнання боржника банкрутом та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своєї позиції у справі зазначає, що: ні особисто ОСОБА_2, ні його представником до господарського суду не подавалася заява про визнання його банкрутом, а підпис на вказаній заяві є підробленим, як на усіх заявах, наявних у матеріалах справи; фізична особа ОСОБА_2, здійснюючи підприємницьку діяльність, ніколи не орендував приміщення на підставі договору оренди від 02.01.2014 у ФОП ОСОБА_4, підпис на якому також є підробленим, що вказує на безпідставність покладення визнаної судом заборгованості перед ФОП ОСОБА_5 в основу оскаржуваного судового рішення; вимоги кредитора ПАТ "ОТП Банк" становили на момент проведення у справі підготовчого засідання 104821,46 доларів США (еквівалент якої становив 2599572,20 грн), а заставна вартість предмета іпотеки згідно іпотечного договору від 28.12.2006 - 3274000,00 грн. Отже, вимоги кредитора ПАТ "ОТП Банк" та в наступному ОСОБА_6 у даному випадку були повністю забезпечені заставою та, відповідно, не могли бути підставою для порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16. Призначено справу № 922/101/16 до розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 у зв'язку із перебуванням судді Бородіної Л.І. у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Здоровко Л.М., судді Мартюхіної Н.О.

В судовому засіданні 29.01.2019 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 та закрити провадження у справі.

Представник ліквідатора заперечував проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення щодо своєї правової позиції у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 відкладено розгляд справи на 26.02.2019, про що повідомлено учасників справи в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

25.02.2019 до Східного апеляційного господарського суду від представника скаржника адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. №2041), в якій заявник посилається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 були вилучені оригінали заяви ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство та клопотання ОСОБА_2 про відстрочення судового збору для проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0001257, у зв'язку з чим результати почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження №0001257, матимуть важливе значення для розгляду справи №922/101/16, оскільки встановлені експертом факти підтвердять або спростують твердження апелянта про підробку його підпису на вищезазначених документах.

26.02.2019 до Східного апеляційного господарського суду від представника ліквідатора ФОП ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 (вх. № 2150), в якій заявник просив на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України зупинити апеляційний розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 до набрання законної сили судового рішення у кримінальному провадженні № 0001257 від 12.10.2018.

Вказана заява обґрунтована такими обставинами: в межах кримінального провадження №0001257 від 12.10.2018 на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2019 у справі №646/7992/18 вилучено у Східного апеляційного господарського суду оригінали заяви ОСОБА_2 про порушення провадження у справі про банкрутство та заяви про відстрочення сплати судового збору для проведення експертизи підпису ОСОБА_2 на цих заявах; підставою для апеляційного оскарження постанови господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі №922/101/16 скаржник вказує той факт, що заява про порушення провадження у справі про банкрутство підписана не ним, та щодо чого здійснюється кримінальне провадження №0001257 від 12.10.2018, в якому вчиняються дії щодо встановлення вказаних обставин, зокрема, проведення експертиза підпису ОСОБА_2 на заяві про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2

В судовому засіданні представником ліквідатора заявлено клопотання про відкликання заяви про зупинення апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 (вх. № 2150), у зв'язку з чим вказана заява підлягає залишенню без розгляду.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до вимог статті 268 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Так, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019, якою визначено час та місце розгляду справи, надіслана на юридичні адреси учасників справи, про що свідчить відмітка на зворотному боці останнього аркушу ухвали суду.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам факт не отримання учасником справи кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та від 29.01.2019 оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому учасники справи могли ознайомитись з текстом цієї ухвали.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Апеляційний господарський суд, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, дійшов висновку про зупинення апеляційного провадження у даній господарській справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу, з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 9 Закону про банкрутство встановлено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України), та факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд (частина 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України).

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Статтею 227 Господарського процесуального кодексу України визначений вичерпний перелік випадків, на підставі яких суд зобов'язаний зупинити провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаною зі справою є така інша справа, в якій будуть встановлені обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Водночас, сама по собі взаємопов'язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для такого господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстава виникає за умови, що в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду; неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі та їх встановлення у цій справі безпосередньо впливає на вирішення даного спору.

Відповідно до статті 129 Конституції України судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних.

Також частиною третьою статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Пунктами 5, 10, 24 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що поняття "кримінальне судочинство" має нормативний характер і використовується законодавцем як синонім поняття "кримінальне провадження".

В чинному законодавстві України закріплені завдання кримінального провадження, яке, як вказано, є синонімом «кримінального судочинства» та «кримінального процесу» і означає врегульовану нормами кримінального процесуального законодавства діяльність оперативних підрозділів, слідчого, керівника органу досудового розслідування, прокурора, слід чого судді та суду, яка ґрунтується на передбачених законом засадах, по виявленню ознак складу кримінального правопору шення, досудовому розслідуванню, судовому розгляду та вирішенню кримінальних справ, спрямована на виконання завдань кримінального провадження.

Положеннями пункту 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Таким чином, для зупинення за даним пунктом необхідно встановлення факту, що зазначена інша справа саме розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства та у ній не прийнято остаточне судове рішення, яке набрало законної сили.

Судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для зупинення провадження встановлено наступні обставини справи.

У січні 2016 року до місцевого господарського суду надійшла заява від ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство в порядку ст.ст. 90, 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в якій заявник, посилаючись на неможливість виконання грошових вимог перед кредиторами після настання встановленого строку для їх сплати, просив визнати банкрутом ОСОБА_2 та відкрити ліквідаційну процедуру (т.1, а.с. 4-5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2016 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення (т.1, а.с.2-3).

Ухвалою суду від 01.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (т.1, а.с. 109-110).

22.02.2016 до місцевого господарського суду надійшла заява ОСОБА_2 (вх. 5760) про припинення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 та зняття арештів з усього майна, що належить ОСОБА_2, який був накладений ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2016. В обґрунтування наявності підстав для припинення провадження у справі про банкрутство заявник стверджував, що не звертався до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство; вказана заява та інші документи подані іншими особами, дії яких спрямовані на завдання шкоди інтересам ОСОБА_2 Крім того, заявник звернув увагу на те, що не сплачував судовий збір за подання заяви про порушення справи про банкрутство, а тому така заява підлягає поверненню (т.1, а.с 120-121).

Ухвалою суду від 22.02.2016 року відкладено розгляд справи на 02 березня 2016 року; викликано в судове засідання ОСОБА_2 для надання пояснень щодо поданої заяви про припинення провадження у справі (вх. № 5760) (т.1, а.с. 132-133).

Разом з тим, 02.03.2016 до місцевого господарського суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання (вх. № 7140), відповідно до якого боржник підтримує свою заяву та враховуючи, що не має можливості розрахуватися за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю перед кредиторами та не має плану погашення боргів або плану санації, просить суд визнати його банкрутом, відкрити ліквідаційну процедуру, призначити ліквідатора та залучити до матеріалів справи додаткові документи (докази сплати судового збору), які долучені судом до матеріалів справи. Крім того, в своєму клопотанні наголосив на тому, що заяви про припинення провадження у справі та клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не підписував та про їх існування дізнався лише з ухвали суду від 22.02.2016. У зв`язку з неможливістю бути присутнім в даному судовому засіданні просить суд розглядати справу за його відсутністю (т.1, а.с. 140).

Постановою господарського суду Харківської області від 02.03.2016 визнано ОСОБА_2 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; встановлено строк для пред'явлення кредиторами вимог до банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Губарєва Ю.М (т.1, а.с. 145-152).

Зі змісту вказаної постанови свідчить, що суд дійшов висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про припинення провадження у справі про банкрутство (вх. 5760), посилаючись на те, що відповідно до наданих пояснень присутньої в судовому засіданні ОСОБА_8 підпис на вищезазначеній заяві, виконаний не її чоловіком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в судовому засіданні, в якому ухвалено оскаржувану постанову суду, апелянт або його представник не були присутніми, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.03.2016 та постановою Господарського суду Харківської області від 02.03.2016.

Як вже було зазначено вище, 13.09.2018 до Харківського апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_2, який просить скасувати постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі №922/101/16 про визнання боржника банкрутом та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник стверджує, зокрема, про те, що ні особисто ОСОБА_2, ні його представником до господарського суду не подавалася заява про визнання його банкрутом, а підпис на вказані заяві є підробленим, як на усіх заявах, наявних у матеріалах справи; фізична особа ОСОБА_2, здійснюючи підприємницьку діяльність, ніколи не орендував приміщення на підставі договору оренди від 02.01.2014 у ФОП ОСОБА_4, підпис на якому також є підробленим, що вказує на безпідставність покладення визнаної судом заборгованості перед ФОП ОСОБА_5 в основу оскаржуваного судового рішення.

На думку апелянта, вказані дії вчинені заінтересованими особами з метою позбавлення ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: № 1-12 в літ. «А-4», загальною площею 159,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, оскільки ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у даній справі в межах ліквідаційної процедури було звернено стягнення на зазначене нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього кредитором ОСОБА_6 (вказана ухвала також оскаржується апелянтом).

Заявник вважає, що наявність у справі документів протилежного змісту, поданих від імені заявника, відсутність факту встановлення особи заявника під час вирішення питання щодо визнання боржника банкрутом на підставі поданої ним заяви та відкриття ліквідаційної процедури, свідчили про неможливість продовження розгляду даної справи на підставі поданих документів, в яких боржник визнає факти, які мають значення для справи про банкрутство. Порушення судом вимог щодо об'єктивного розгляду справи, не забезпечення належних умов для реалізації апелянтом своїх прав призвело до незаконного позбавлення останнього належного йому на праві власності майна та порушення його прав на справедливий суд, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (т.5, а.с. 34-40).

Одночасно з апеляційною скаргою заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі №922/101/16.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, встановленого на апеляційне оскарження постанови суду, апелянт зазначив про те, що 17.06.2015 скаржник виїхав з України до Канади, в якій отримав статус біженця. В подальшому при спробі повернутись до України 26.09.2016 ОСОБА_2 був затриманий в аеропорту м.Варшава. Вказані обставини підтверджуються наданою до матеріалів справи копією ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 у справі №640/16357/15-к, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_9 по кримінальному провадженню №0002849 від 12.06.2015 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_2; обрано відносно підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. В подальшому, з 26.09.2016 по 13.09.2017 ОСОБА_2 перебував під вартою, яку було змінено на інший запобіжний захід - домашній арешт в період з 14.09.2017 по 19.04.2018, що підтверджується вироком Київського районного суду від 23.10.2018 у справі № 640/9655/17.

З урахуванням наведених фактів, заявник, будучи обмеженим у своїх правах вільно пересуватися до 13.09.2017, вказує на об'єктивну неможливість особистого звернення до господарського суду Харківської області з заявою про порушення справи про банкрутство 15.01.2016, подання заяви від 22.02.2016 та від 02.03.2016, оскільки в цей час він перебував під вартою. Відповідно, зазначає про відсутність обізнаності про порушення справи про банкрутство відносно нього.

Колегією суддів зазначені доводи апелянта було прийнято до уваги під час вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 надані докази, які підтверджують, що на момент порушення провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом, апелянт знаходився за межами України та під час ухвалення оскаржуваної постанови, питання щодо підписання ОСОБА_2 заяви про порушення провадження справи про банкрутство не вирішувалось.

Водночас, під час апеляційного перегляду постанови місцевого господарського суду до Східного апеляційного господарського суду надійшла ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 у справі № 646/7992/18, якою надано дозвіл у кримінальному провадженні №0001257 від 12.10.2018 слідчим слідчої групи прокуратури Харківської області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на здійснення тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні Східного апеляційного господарського суду, за адресою: м. Харків, проспект Незалежності, буд. 13, з можливістю ознайомлення та виготовлення копій з оригіналів документів, які містяться у справі №922/101/16 про визнання банкрутом ОСОБА_2 (т.5, а.с.125-127).

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що кримінальне провадження №0001257 від 12.10.2018 розслідується за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 375 Кримінального кодексу України, а саме постановлення під час розгляду справи про банкрутство ФОП ОСОБА_2 завідомо неправосудного рішення.

Також в ухвалі зазначено про такі обставини: «допитаний ОСОБА_2 стверджував, що під час подачі заяви про порушення справи про банкрутства до суду, він перебував за кордоном, а заява написана, у зв'язку з тим, що начебто була заборгованість по сплаті орендної плати перед ФОП ОСОБА_5 у розмірі 463890,00 грн. і ця заборгованість ФОП ОСОБА_2О визнається, але ОСОБА_2ніколи не орендував приміщення на підставі договору оренди від 02.01.2014 року у ФОП ОСОБА_4С.».

В подальшому, 11.02.2019 до Східного апеляційного господарського суду надійшла ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 у справі №646/7992/18, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_10, про тимчасовий доступ до речей і документів в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001257 від 12.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України. Постановлено Східному апеляційному господарському суду (м. Харків, пр. Незалежності, буд. 13) надати (забезпечити) слідчому в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_10 тимчасовий доступ до документів, а саме: заяви ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство від 18.01.2016 та клопотання від імені ОСОБА_2 на адресу господарського суду Харківської області про відстрочення сплати судового збору в справі №922/101/16 про визнання банкрутом ОСОБА_2 з можливістю їх вилучення із залишенням відповідних копій.

Зі змісту ухвали вбачається, що вказані документи, що знаходяться у справі про банкрутство №922/101/16, перебувають у володінні Східного апеляційного господарського суду, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, буд. 13, та самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв'язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні винних осіб та потрібні для проведення експертних досліджень, в т.ч. почеркознавчої експертизи.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 у справі №646/7992/18 задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області старшого радника юстиції про призначення експертизи та залучення експерта в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001257 від 12.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України. Надано доручення експертній установі та залучено експерта Харківського НДЕКЦ МВС України, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, 34, для проведення судово почеркознавчої експертизи, на вирішення експерта поставити такі питання:

-підпис у паперовому документі - заяві про порушення справи про банкрутство на 3 аркушах - в нижній частині аркушу №3 в місці для підпису перед «А.О. Рябінін», а також в нижній частині аркушу №3 перед «заява про порушення справи про банкрутство» - виконані ОСОБА_2 чи іншою особою?

-чи виконано підпис у визначеному документі навмисно зміненим почерком?

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 у справі №646/7992/18 вилучено частину доданих до справи № 922/101/16 документів, а саме: заяви ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство від 18.01.2016 та клопотання від імені ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору, про що складено протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13.02.2019 з описом вилучених документів (т.5, а.с. 168-171).

Отже, вказані дії вчинено для проведення почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження №0001257 від 12.10.2018, порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 Кримінального кодексу України.

Судова колегія зазначає, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, про що зазначено у Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 N 1950/5).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

З огляду на наведене та наявні суперечності щодо питання чи виконано підпис на заяві про порушення провадження у справі про банкрутство заявником особисто чи іншою особою, зважаючи на те, що апелянт стверджує, що не підписував заяву про порушення справи про банкрутство та на момент порушення провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом знаходився за межами України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що питання підписання чи не підписання вказаної заяви та встановлення факту виконавця підпису матиме суттєве значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (ч. 1 ст. 237 ГПК України).

Приписами частини 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 269 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, зазначає про те, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на необхідність встановлення під час розгляду даної апеляційної скарги обставин щодо правомірності порушення провадження у даній справі про банкрутство та наявності підстав для визнання боржника банкрутом, враховуючи, що належність підпису апелянта на поданих до суду першої інстанції документах ставиться під сумнів, та зважаючи на вилучення окремих оригіналів (копій) документів зі справи для проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №0001257 від 12.10.2018, виходячи з об'єктивної необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи, для встановлення обставин справи та прийняття правильного та обґрунтованого рішення з повним та всебічним з'ясуванням обставин у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що існує об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до закінчення судової почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001257 від 12.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та отримання висновку експерта.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 227, ст.ст. 234, 281 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження у справі у справі № 922/101/16 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 зупинити до закінчення судової почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001257 від 12.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та отримання висновку експерта.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 04.03.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна