РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/50/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Макрохім», вул. Верхня, 3, м. Київ, 01133

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровет постач», вул. Шевченко, 82, кім.8, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600

про стягнення 356999грн.03коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвоката (довіреність від 03.08.2018)

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 25.02.2019 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 329001грн.00коп. боргу, 25144грн.45коп. пені, нарахованої за період з 21.09.2018 по 06.12.2018, 2095грн.36коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 21.09.2018 по 06.12.2018, та 758грн.22коп. інфляційних нарахувань, обчислених за жовтень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки №126 від 01.02.2018 по видатковим накладним №МХ023407 від 21.08.2018, №МХ023408 від 21.08.2018, №МХ023409 від 21.08.2018, №МХ023634 від 23.08.2018, №МХ024257 від 31.08.2018, №МХ024517 від 04.09.2018, №МХ024900 віл 07.09.2018, №МХ026088 від 20.09.2018 передано відповідачу продукцію загальною вартістю 434001грн.00коп. За повідомленням позивача, відповідач здійснив лише часткову оплату поставленої продукції на суму 105000грн.00коп., внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до нього за прострочення оплати товару передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2019 про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини, а саме протягом пятнадцяти календарних днів з моменту отримання цієї ухвали.

Як свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 749 вищевказана ухвала суду від 11.01.2019 вручена відповідачу 15.01.2019.

Враховуючи, що ухвала суду від 11.01.2019 отримана відповідачем 15.01.2019, тому останнім днем подання до суду відзиву є 30.01.2019.

У вказаний строк відповідач відзив не надав, доказів наявності поважних причин його ненадання суду не представив.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Копія ухвали від 07.02.2019, якою відповідача викликано в призначене на 25.02.2019 об 11год.00хв. судове засідання по розгляду даної справи по суті, отримана відповідачем 13.02.2019, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 666.

До початку судового засідання від відповідача жодних повідомлень про причини неявки до суду не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи по суті за відсутності відповідача в судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Макрохім» (позивач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агровет постач» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки №126 (далі за текстом договір поставки), за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідача, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити хімічну продукцію в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невідємною частиною.

Згідно із п.5.1. договору поставки ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України гривнях (з врахуванням податку на додану вартість) та вказується в додатках до цього договору, які є його невідємними частинами.

Відповідно до п.1.2. договору поставки під додатками до цього договору розуміються рахунки та видаткові накладні, що видаються постачальником.

В силу п.3.5. договору поставки датою поставки є дата передачі продукції покупцю, зазначена в товарно-супровідних документах на продукцію.

Відповідно до п.13.1. договору поставки договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня 2019р.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору поставки №126 від 01.02.2018, він підписаний керівниками сторін та скріплений печатками сторін. Під час розгляду справи наявність повноваження у осіб, якими підписано договір поставки, на його підписання сторонами не оспорювалась, а тому суд доходить висновку, що договір поставки набрав чинності, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір поставки №126 від 01.02.2018 є обовязковими для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору №126 від 01.02.2018 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору №126 від 01.02.2018 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання договору поставки позивачем передано відповідача по видатковим накладним №МХ023407 від 21.08.2018, №МХ023408 від 21.08.2018, №МХ023409 від 21.08.2018, №МХ023634 від 23.08.2018, №МХ024257 від 31.08.2018, №МХ024517 від 04.09.2018, №МХ024900 віл 07.09.2018, №МХ026088 від 20.09.2018 продукцію загальною вартістю 434001грн.00коп.

Відповідач не надав до суду жодного доказу, який спростовує факт отримання ним від позивача на підставі договору поставки по видатковим накладним, покладеним в основу позову, продукції загальною вартістю 434001грн.00коп. Будь-яких заперечень щодо даного факту також не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобовязання в частині поставки продукції відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В розділі 6 договору поставки сторонами врегульовано умови про порядок проведення розрахунків за продукцію та встановлено, що покупець зобовязаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки продукції (п.6.1.). Оплата поставленої продукції здійснюється покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.6.2.). Валютою платежів є національна валюта України гривня (п.6.3.) Датою оплати продукції вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених покупцем за поставлену партію продукції, на поточний рахунок постачальника (п.6.4.).

Відповідно до ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно із ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

При цьому в силу ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З огляду на вищенаведену умову договору поставки та враховуючи правила обчислення строків, встановлені ст.253, 254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що товар отриманий по видатковим накладним №МХ023407 від 21.08.2018, №МХ023408 від 21.08.2018, №МХ023409 від 21.08.2018 відповідач зобовязаний був оплатити до 20 вересня 2018 року включно; по видатковій накладній №МХ023634 від 23.08.2018 до 24 вересня 2018 року включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день; по видатковій накладній №МХ024257 від 31.08.2018 до 01 жовтня 2018 року включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день; по видатковій накладній №МХ024517 від 04.09.2018 до 04 жовтня 2018 року; по видатковій накладній №МХ024900 від 07.09.2018 до 08 жовтня 2018 року включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день; по видатковій накладній №МХ026088 від 20.09.2018 до 22 жовтня 2018 року включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день.

За повідомленням позивача, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на суму 105000грн.00коп.

Даний факт підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (а.с.36-39).

За твердженням позивача більше коштів в рахунок оплати отриманої продукції від відповідача не надходило, внаслідок чого за ним обліковується борг у сумі 329001грн.00коп., який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач доказів оплати в повному обсязі вартості отриманої продукції, а також доказів, які спростовують наявність боргу в розмірі 329001грн.00коп., в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надав.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за товар, отриманий по видатковим накладним, покладеним в основу позову, в сумі 329001грн.00коп.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобовязання сплив, суд доходить висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати продукції, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором поставки зобовязань.

Наявність заборгованості в заявленому до стягнення розмірі підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків, підписаним сторонами та скріпленим їх печатками.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті продукції, отриманої від позивача на підставі договору поставки №126 від 01.02.2018, по видатковим накладним, покладеним в основу позову, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 329001грн.00коп. боргу є правомірною та задовольняється судом в повному обсязі.

Відповідно до п.10.3. договору поставки у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 25144грн.45коп. пені, нарахованої за період з 21.09.2018 по 06.12.2018.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобовязання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, судом встановлено, що він здійснений з урахуванням умов договору поставки та фактичних обставин справи, та є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати вартості одержаної від позивача продукції, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 25144грн.45коп. пені є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на дану цивільно-правову норму позивач просить стягнути з відповідача 2095грн.36коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 21.09.2018 по 06.12.2018, та 758грн.22коп. інфляційних нарахувань, обчислених за жовтень 2018 року.

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем інфляційної складової боргу та трьох процентів річних, судом встановлено, що розрахунки здійснені з урахуванням фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства та є арифметично вірними.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання підтверджується матеріалами справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань задовольняються судом в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити повністю і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 329001грн.00коп. боргу, 25144грн.45коп. пені, 2095грн.36коп. трьох процентів річних та 758грн.22коп. інфляційних нарахувань.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 5354грн.99коп., підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача також в повному обсязі.

Керуючись ст.74, 129, 165, 233, 237, 238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Макрохім» (вул. Верхня, 3, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 24720905) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровет постач» (вул. Шевченко, 82, кім.8, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600, ідентифікаційний код 41851585) про стягнення 356999грн.03коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровет постач» (вул. Шевченко, 82, кім.8, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600, ідентифікаційний код 41851585) на користь Приватного акціонерного товариства «Макрохім» (вул. Верхня, 3, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 24720905) 329001грн. основного боргу, 25144грн.45коп. пені, 2095грн.36коп. трьох процентів річних, 758грн.22коп. інфляційних нарахувань та 5354грн.99коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 04 березня 2019 року.

Суддя Т. Г. Оленич