ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/69/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України", м. Київ
до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30"
про стягнення коштів 4473,98 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Ліки України" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека" заборгованості за договором поставки наркотичних та психотропних лікарських засобів №53 НП/Х від 01.04.2011 в сумі 4473,98 грн. з якої: основна заборгованість складає 3531,00 грн., інфляційні витрати - 749,73 грн., 3% річних - 193,29 грн.

В обгрунтування позову позивач посилається, зокрема на те, що на виконання умов поставки наркотичних та психотропних лікарських засобів №53 НП/Х від 01.04.2011 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 3531,00 грн., проте відповідач у встановлені в договорі строки оплату за товар не здійснив, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість в сумі 3531,00 грн. та за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу нараховано заявлені до стягнення інфляційні витрати у розмірі 749,73 грн., 3% річних у розмірі 193,29 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/69/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 11.02. 2019 р. о(об) 10:30.

Ухвалою суду від 13.02.2019 сторін в порядку ст.120-121 ГПК України було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 05.03.2019.

Представник позивача в судове засідання 05.03.2019р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання 05.03.2019р. не з`явився. На час розгляду справи в матеріалах справи міститься копія ухвали суду від 09.01.2019р. про відкриття провадження по справі, яка направлялась відповідачу на адресу вказану в позовній заяві та яка відповідає адресі, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань - 62461, Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Паркова, буд.18, та повернулась до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01.04.2011 між Державною акціонерною компанією "Ліки України" (перейменоване згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №206 в Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Ліки України") (надалі -Позивач) та Комунальним підприємством охорони здоров'я "Центральна районна аптека №30" (надалі-відповідач) був укладений Договір на поставку наркотичних та психотропних лікарських засобів №53 НП/Х за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити нароктичні та психотропні лікарські засоби (далі "медпродукція"), в кількості, асортименті і по цінах згідно погоджених накладних (специфікацій), що є невід'ємними частинами договору. (п.1.1 Договору).

На виконання умов договору позивачем була здійснена передача відповідачу медпродукції за видатковою накладною №354 від 30.01.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р354 від 30.01.2017 на суму 3531,00 грн.

Вказана продукція була отримана уповноваженою особою Боржника ОСОБА_2 (завідувач) за довіреністю №9 від 30.01.2017.

Відповідно до п.4.1. Договору розрахунки за медпродукцію здійснюються Покупцем по факту отримання відповідно вартості медикаментів, вказаних у виаткових накладних.

У пункті 4.2. Договору визначено, що сума договору становить та складає сумарну вартість видаткових накладних на поставку медпродукції.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року (п.10.1 Договору).

Після закінчення визначеного п.10.1 строку, умови договору зберігають свою дію до повного виконання сторонами своїх обов'язків за погодженими специфікаціями на постачання лікарських засобів і проведення взаєморозрахунків.

Як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, оплату медчиної продукції за вищевказаною накладною так і не здійснив, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 3531,00 грн.

З метою досудового (претензійного) порядку, на адресу відповідача були направлені вимоги погашення боргу №1.3/279 від 13.06.2017, №1.3/387 від 12.09.2017, №1.3/27 від 29.01.2018, які були залишені останнім без будь-якого реагування.

Судом, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що у видатковій накладній №354 від 30.01.2017р. невірно зазначено реквізити договору поставки, проте визначений строк оплати за відвантажену продукцію встановлений до 28.02.2017. Позивачем у позовній заяві вказані обставини також не заперечуються.

Таки чином, враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті поставленого йому позивачем товару, суд надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як було зазначено вище, наявна в матеріалах справи копія накладної №354 від 30.01.2017 містить невірно зазначені реквізити договору поставки, проте суд вважає, що цивільні права та обовязки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обовязки.

Надана позивачем копія видаткової накладної №354 від 30.01.2017 відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містить обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Позивачем доведено, що ним було здійснено поставку медичної продукції на адресу відповідача на загальну суму 3 531,00 грн, факт отримання медичної продукції підтверджується наявною в матеріалах справи підписаною та скріпленою печатками сторін копією видаткової накладної №354 від 30.01.2017 (а.с.12).Поряд із тим, відповідач за товар зазначений у накладній так і не розрахувався, доказів належної сплати суду не надав.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач доказів сплати за поставлений йому позивачем товар суду не надав, - позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 3 531,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 193,29 грн. та інфляційних втрат в розмірі 749,73 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 193,29 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 749,73 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 749,73 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека №30" (62461, Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Паркова, буд.48, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України" (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, будинок 28; код ЄДРПОУ - 20078889) основний борг у сумі 3531 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 749 грн. 73 коп., 3% річних в сумі 193 грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Ліки України" (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, будинок 28; код ЄДРПОУ - 20078889);

Відповідач: Комунальне підприємство охорони здоров'я "Центральна районна аптека №30" (62461, Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Паркова, буд.48, ).

Повне рішення складено 11.03.2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне