ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019

м. Дніпро

Справа № 904/401/19

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробничої фірми "Юнітек", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе", сел. Вишневе, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 303 391, 16 грн., пені у розмірі 51 572,04 грн., штрафу у розмірі 28 237,38грн., інфляційної складової у розмірі 63 592,15 грн., 3% річних у розмірі 21 249, 69 грн., відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 177 080,74 грн., неустойки у розмірі 149 254,73 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Науково-виробничої фірми "Юнітек" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 303 391, 16 грн., пені у розмірі 51 572,04 грн., штрафу у розмірі 28 237,38грн., інфляційної складової у розмірі 63 592,15 грн., 3% річних у розмірі 21 249, 69 грн., відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 177 080,74 грн., неустойки у розмірі 149 254,73 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі - продажу № П251 від 08.09.2016 зі сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав, відзив та інші витребувані судом документи не надав.

Позивач через канцелярію суду подав витребувані судом документи та матеріали (в тому числі оригінали документів доданих до позовної заяви).

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством "Науково-виробничої фірми "Юнітек" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу № П251 від 08.09.2016 (договір).

Відповідно до п. 12.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін та діє до повних розрахунків.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов’язується поставити і передати покупцю в строки, передбачені цим договором, продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар) в асортименті, кількості та за цінами згідно відповідних додатків (специфікацій, видаткових накладних) до цього договору, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму у розмірі та в порядку, визначених у цьому договорі.

Згідно п. 1.2 договору, орієнтовні номенклатура, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначаються специфікаціями у відповідних додатках до цього договору. Фактична номенклатура, асортимент та кількість товару, що постачається продавцем, визначаються у видатковій накладній на поставку товару.

В подальшому між сторонами були укладені такі додаткові угоди до договору: № 1н від 10.11.2016, № 2н від 14.03.2017, № 3н від 17.03.2017, № 4н від 29.03.2017, № 5н від 11.05.2017 та № 6н від 11.05.2017. Вказаними додатковими угодами сторони узгодили номенклатуру, асортимент, кількість, ціну, загальну вартість та строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов’язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов’язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов договору та додаткових угод, позивач поставив відповідачу товар. Поставка товару підтверджується видатковими накладними № 346 від 28.03.2017, № 209 від 14.03.2017, № 373 від 28.03.2017, № 357 від 29.03.2017, № 883 від 11.05.2017.

Згідно Додатку № 1н від 10.11.2016, відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 214 199,75 грн. до 11.11.2016. Згідно Додатку № 2н від 14.03.2017 відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 272 419,15 грн. до 14.03.2017. Згідно Додатку № 3н від 17.03.2017 відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 456 000,00 грн. до 21.03.2017. Згідно Додатку № 4н від 29.03.2017 відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 195 658,00 грн. до 29.03.2017. Згідно Додатку № 5н від 11.05.2017 відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 36 000,00 грн. до 12.05.2017. Згідно додатку № 6н від 11.05.2017, відповідач зобов'язаний сплатити вартість товару в розмірі 171 732,96 грн. до 12.05.2017.

Однак, Відповідач порушив свої зобов'язання за Договором і сплатив вартість отриманого товару несвоєчасно та не у повному обсязі. Зокрема, товар, поставлений на виконання додаткових угод до договору: № 4н від 29.03.2017, № 5н від 11.05.2017 та № 6н від 11.05.2017 на загальну суму 403 391,16 грн. (видаткові накладні № 357 від 29.03.2017 та № 883 від 11.05.2017), залишився відповідачем неоплачений.

Внаслідок цього, між сторонами 17.05.2018 було укладено додаткову угоду № 1(А) до договору, відповідно до п. 1 якої покупець підтверджує, що станом на 17.05.2018 він має не погашену заборгованість перед продавцем за поставлений товар за договором, яка, без врахування штрафних санкцій, передбачених договором та Цивільним кодексом України, складає 403 391,16 грн. Покупець підтвердив свою обізнаність, що строк виконання його зобов’язань з оплати товару по договору на суму 403 391,16 грн. настав 29.03.2017 відповідно до додатку № 4н від 29.03.2017; 12.05.2017 відповідно до додатку № 5н від 11.05.2017 та додатку № 6н від 11.05.2017 до договору купівлі - продажу № П251 від 08.09.2016.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1(А) до договору визначено, що продавець відтерміновує покупцю оплату простроченої заборгованості, зазначеної в п.1 цієї додаткової угоди, до 22.07.2018.

Однак, відповідач знов припустився порушень своїх фінансових зобов'язань і не сплатив вартість отриманого товару (у розмірі 403 391,16 грн.) в строк, встановлений пунктом 2 додаткової угоди № 1(А) до договору.

Позивач, 01.10.2018 направив на адресу відповідача лист-претензію № 26/09-2018 від 26.09.2018 з вимогою оплатити суму основної заборгованості та неустойку у відповідності до п. 4 додаткової угоди № 1(А) до договору.

Як вбачається з платіжного доручення № 1788 від 28.12.2018р., наявного у матеріалах справи, відповідачем частково оплачено видаткову накладну № 357 від 29.03.2017 на суму 100 000 грн.

Доказів виконання Відповідачем решти фінансових зобов'язань, матеріали справи не містять.

Внаслідок цього, станом на день розгляду справи, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" утворилась заборгованість перед Приватним підприємством "Науково-виробничої фірми "Юнітек" у розмірі 303 391,16 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 303 391,16 грн. слід задовольнити у повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" неустойки у розмірі 149 254,73 грн., на підставі п. 4 додаткової угоди № 1(А) до договору.

Пунктом 8 додаткової угоди № 1(А) до договору встановлено, що у разі порушення терміну оплати товару, вказаного в п. 2, п. 6 даної додаткової угоди, відтермінування оплати згідно п. 4, п. 3 цієї додаткової угоди скасовується (втрачає силу). При цьому продавець має право звернутись до суду для стягнення з покупця заборгованості по договору, а також стягнути з покупця штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) згідно п.п. 8.6, 8.7, 10.1 договору, даної додаткової угоди та Цивільного кодексу України, датою початку нарахування яких буде дата виникнення зобов’язань з оплати товару по договору - 29.03.2017 відповідно до додатку № 4н від 29.03.2017; 12.05.2017 відповідно до додатку № 5н від 11.05.2017 та додатку № 6н від 11.05.2017 до договору купівлі - продажу № П251 від 08.09.2016.

Як встановлено судом, в строк, встановлений пунктом 2 додаткової угоди № 1(А) до договору, відповідач заборгованість у розмірі 403 391,16 грн. не сплатив. А отже, п. 4 додаткової угоди № 1(А) до договору, як встановлено самими сторонами, скасовується (втрачає силу).

А отже, відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" неустойки у розмірі 149 254,73 грн.

Пунктом 8.6 договору встановлено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такої несплати за кожен день прострочення оплати.

Згідно з п. 8.7 договору, додатково у випадку порушення покупцем строку оплати товару, зазначеного у відповідних додатках (специфікаціях) до договору, покупець сплачує продавцю додатково разовий штраф у розмірі 7% від загальної ціни товару.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

На підставі пунктів 8.6, 8.7 договору позивач нарахував пеню за загальний період з 30.03.2017 по 12.11.2017 у розмірі 51 572,04 грн. та штраф у розмірі 28 237,38грн.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу суд встановив, що вони зроблені вірно та відповідають вимогам чинного законодавства. А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 51 572,04 грн. та штрафу у розмірі 28 237,38грн. слід задовольнити.

Пунктом 10.1 договору визначено, що у випадку прострочення виконання грошових зобов’язань з оплати ціни товару, покупець сплачує на користь продавця проценти за неправомірне користування коштами в розмірі 25% річних від простроченої суми.

Відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

На підставі пункту 10.1 договору позивач нарахував 25% відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 177 080,74 грн. за загальний період з 30.03.2017 по 30.0.2019.

Перевіривши розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами суд встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 25% відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 177 080,74 грн. слід задовольнити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 21 249,69 грн. за загальний період з 30.03.2017 по 03.01.2019 та інфляційну складову у розмірі 63 592,15 грн. за загальний період з квітня 2017 по вересень 2018.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 21 249,69 грн. слід задовольнити.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової, доданий до позову, суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахувань не було враховано такі вимоги до розрахунку сум інфляційної складової.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Позивачем при здійснення розрахунку інфляційної складової не враховано липень 2018, у якому показник інфляції становив 99,3.

З урахуванням наведеного, належний розмір інфляційної складової, що підлягає до стягнення з відповідача, за загальний період з квітня 2017 по вересень 2018 складає 57 260,8 грн. А отже, вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 63 592,15 грн. слід задовольнити частково на суму 57 260,8 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення інфляційної складової у розмірі 6 331,35 грн. слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 191, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вишневе" (місцезнаходження: 52314, Дніпропетровська область, сел. Вишневе; ) на користь Приватного підприємства "Науково-виробничої фірми "Юнітек" (місцезнаходження: 61072, м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 20-А; ) суму основної заборгованості у розмірі 303 391,16 грн., пеню у розмірі 51 572,04 грн., штраф у розмірі 28 237,38грн., суму інфляційної складової у розмірі 57 260,8 грн., 3% річних у розмірі 21 249,69 грн., 25 відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 177 080,74 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 581,88грн.

Відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 6 331,35 грн. та неустойки у розмірі 149 254,73 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2019.

Суддя Ніколенко М.О.