ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2019

Справа № 915/1114/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства “Агрофірма ім. Шевченка”, Запорізька обл., Пологівський район, с. Новоселівка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро”, м. Київ

про стягнення 483 894,99 грн, -

За участю представників:

від позивача:                     не з’явився

від відповідача:           не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агрофірма ім. Шевченка» (далі – ПП «Агрофірма ім. Шевченка») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (далі – ТОВ «Імперія-Агро») про стягнення 483 894,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність правових підстав для повернення відповідачем отриманої ним передоплати за товар, який не було поставлено, на суму 431 100,00 грн. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за прострочення поставки товару в сумі 12 047,18 грн та відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 40 747,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 03.12.2018.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2018 вирішено направити справу № 915/1114/18 за підсудністю до Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 справу №915/1114/18 прийнято суддею Князьковим В.В. до свого провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23.01.2019.

23.01.2019 представники позивача та відповідача у судове засідання не з’явилися, у зв’язку з чим суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 06.02.2019.

29.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява від Приватного підприємства “Агрофірма ім. Шевченка” про розгляд справи за відсутністю позивача.

06.02.2019 представники позивача та відповідача у судове засідання не з’явилися. Ухвалою від 06.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи призначено на 20.02.2019.

Відповідач у судові засідання 23.01.2019, 06.02.2019 та 20.02.2019 не з'явився та відзив на позовну заяву не надав.

При цьому, за висновками суду, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи судом, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 22.12.2018, 23.01.2019 та 06.02.2019 були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 14-Б.

Зазначені ухвали було отримано відповідачем 16.01.2019, 01.02.2019 та 13.02.2019 відповідно, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

14.11.2017 між Приватним підприємством “Агрофірма ім. Шевченка” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” (постачальник) було укладено договір поставки №ЗП-24/18-Д (надалі - Договір), згідно із п.1.1. якого постачальник зобов’язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі – Товар), а покупець зобов’язується прийняти товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в специфікаціях до цього договору, які підписуються та скріплюються печатками обох сторін та є невід’ємною частиною цього договору.

Згідно із п.2.2. договору поставки №ЗП-24/18-Д, ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується у специфікаціях в національній валюті України і визначається еквівалент у доларах США.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати, якщо інші умови не зазначені в специфікації(ях) та/або інших додаткових угодах до даного договору.

За змістом п.4.1. договору №ЗП-24/18-Д, строк поставки товару визначається у відповідних специфікаціях до цього договору.

Специфікацією №1 від 14.11.2017 до договору поставки №ЗП-24/18-Д визначено, що поставка товару має бути здійснена до 12.03.2018.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідно до специфікації №1 від 14.11.2017 до договору поставки №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” було виставлено позивачу рахунок-фактуру №20489 від 14.11.2017 на загальну суму 644 460,00 грн. (арк.справи 13, 14).

На виконання умов п.4.2. договору №ЗП-24/18-Д, 14.11.2017 та 22.11.2017 позивачем було оплачено вказаний вище рахунок-фактуру №20489 від 14.11.2017 у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №672 від 14.11.2017 та №688 від 22.11.2017 (арк.справи 15).

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи платіжні доручення №672 від 14.11.2017 та №688 від 22.11.2017, суд дійшов висновку щодо належного виконання позивачем обов’язку по оплаті Товариству з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” товару на загальну суму 644 460,00 грн.

Як вказувалося вище, згідно специфікації №1 від 14.11.2017 граничний термін поставки товару є 12.03.2018.

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 зобов’язання не виконав, товар у визначений договором та специфікацією строк не поставив, зокрема, згідно видаткової накладної №1455 від 16.03.2018 позивачу було поставлено насіння соняшника Р64LC108 (пос.од.)(TR.06.17.1210.R.2205) на суму 213 360,00 грн.

Будь-які документи, що підтверджують інші поставки товару з боку відповідача та виконання договору №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги положення укладеного договору, суд дійшов висновку щодо наявності у відповідача заборгованості за непоставлений товар (з урахуванням часткової поставки) у розмірі 431 100,00 грн.

Позивач листами №89 від 24.04.2014р. та №45 від 19.07.2018 звернувся до відповідача з вимогою здійснити повернення суми передоплати у розмірі 431 100,00 грн. та сплатити нараховану пеню у розмірі 17 267,62 грн. у семиденний строк з моменту отримання даних претензій.

Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, зазначені претензії отримано відповідачем 02.05.2018 та 23.07.2018 відповідно. (арк.справи 19, 23).

Однак, вказані претензії залишені відповідачем без виконання.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На підставі ч.1 ст.665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Пунктом 2 ч.1 статті 236 ГК України, передбачено, що у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно- господарських санкцій: відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо).

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відтак, непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги оплату Приватним підприємством “Агрофірма ім. Шевченка” товару на суму 644 460,00 грн. та ненадання відповідачем суду доказів належного виконання свого зобов'язання в частині поставки товару на суму 431 100,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” 431 100,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару у розмірі 12 047,18 грн. за період з 23.03.2018 по 24.04.2018 та штрафних санкцій (відсотків) за користування чужими коштами у сумі 40 747,81 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.1. договору поставки №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 передбачено, що постачальник за прострочення поставки товару більш ніж на 10 днів, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день прострочення.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: Пеня = С х 2УСД х Д : 100, (де С – сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д – кількість днів прострочення).

Таким чином, керуючись діючим законодавством та п.7.2.1. договору поставки №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017, позивачем нараховано та пред’явлено до стягнення пеню за період з 23.03.2018 по 24.04.2018 у розмірі 12 047,18 грн.

За висновками суду, розрахунок суми пені, проведений позивачем за період з 23.03.2018 по 24.04.2018 є арифметично вірним, не суперечить вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, у зв’язку з чим, вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару у розмірі 12 047,18 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги про стягнення штрафних санкцій (відсотків) за користування чужими коштами господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно із ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Однак, як встановлено судом, договором поставки №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 розмір таких процентів встановлено не було.

При цьому, посилання позивача на ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, як підставу для визначення розміру відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки у цій справі право на повернення грошових коштів виникло у кредитора до звернення до суду внаслідок порушення боржником обов'язку передати кредиторові відповідний товар, це право не становить зміст основного зобов'язання. Грошовим є зобов'язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

У зв’язку з цим, застосування позивачем частини 6 ст.231 Господарського кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача штрафних санкцій є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні Цивільного кодексу України.

Такі висновки суду підтверджуються аналогічною позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.10.2018 у справі № 923/1151/17.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що договором поставки №ЗП-24/18-Д від 14.11.2017 не передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, позовні вимоги про стягнення 40 747,81 грн. підлягають залишенню без задоволення.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства “Агрофірма ім. Шевченка” та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” суми попередньої оплати в розмірі 431 100,00 грн. та пені за прострочення поставки товару в розмірі 12 047,18 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 647,21 грн. Інша частина сплаченого судового збору в розмірі 611,21 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Агрофірма ім. Шевченка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» про стягнення 483 894,99 грн – задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б; ідентифікаційний код 35472893) на користь Приватного підприємства «Агрофірма ім. Шевченка» (70620, Запорізька обл., Пологівський район, с. Новоселівка, вул. Гагаріна, буд. 80; ідентифікаційний код 30791194) суму попередньої оплати у розмірі 431 100 (чотириста тридцять одна тисяча сто) грн 00 коп., пеню в сумі 12 047 (дванадцять тисяч сорок сім) грн 18 коп. та судовий збір в розмірі 6 647 (шість тисяч шістсот сорок сім) грн 21 коп.

3. У задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування чужими коштами в сумі 40 747,81 грн – відмовити.

4. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 611,21 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2019.

Суддя                                                                                           В.В. Князьков