ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019м. ДніпроСправа № 904/4568/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Тайлієвої Х.Р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА-ТРЕЙДІНГ", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення попередньої оплати та збитків

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 15.05.2018р.

від позивача: ОСОБА_2, директор

від відповідача: ОСОБА_3, дов. №3 від 03.01.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" попередню оплату у розмірі 13 135 250,74грн., збитки у розмірі 4 772 036,61грн.

Ухвалою суду від 12.11.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.11.2018р.

Ухвалою суду від 29.11.2018р. підготовче засідання відкладено на 12.12.2018р.

11.12.2018р. від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що датою підписання специфікації № 41 є 20.03.2017р. Пунктом 9 специфікації визначені умови оплати металопродукції, яка підлягала до поставки: 100% попередня оплата до 23.03.2017р. включно. Датою попередньої оплати є дата надходження коштів на рахунок постачальника. Відповідач зазначає, що задля отримання товару відповідно до специфікації №41, за ціною, що зафіксована в цій специфікації, позивач мав сплатити на користь відповідача попередню оплату в розмірі 13 135 250,74грн. у періоді: з 20.03.2017р. (дата підписання специфікації) до 23.03.2017р. Відповідач вказує, що як свідчать надані позивачем в якості додатків до позовної заяви звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку №6871, протягом 20.03.2017р. - 23.03.2017р. позивач здійснив переказ грошових коштів на користь відповідача з призначенням платежу: «попередня оплата за металопрокат, згідно договору № 1-Д/2014 від 30.05.2014р.» лише в розмірі 7 767 573,18грн., а саме: 20.03.2017р. - 5 833 333,33грн.; 23.03.2017р. - 1 934 239,85грн. На думку відповідача, зазначене вказує на те, що позивачем не сплачена 100% попередня оплата задля отримання товару відповідно до специфікації № 41 до договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014р. Також відповідач зазначив, що як вбачається зі змісту претензії-вимоги від 25.09.2018р., позивач вимагав від відповідача здійснення поставки товару саме за специфікацією №41. При цьому, позивач не сплатив 100% попередньої оплати задля отримання товару, поставка якого передбачалась специфікацією №41 до договору №1-Д/2014 від 30.05.2014р., що виключає обов'язок відповідач щодо здійснення поставки. Також, стосовно позовних вимог про стягнення збитків відповідач зазначив, що позивач усвідомлював, що він здійснює задоволення претензійних вимог на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" у той час, коли сплив строк позовної давності для пред'явлення позову про стягнення штрафу, а також сплив строк позовної давності для пред'явлення позову про стягнення пені, нарахованої у періоді з 01.08.2017р. по 11.09.2017р. Відповідач вказав, що позивач не здійснив жодної спроби, спрямованої на зменшення розміру нарахованих йому штрафних санкцій, та, відповідно, не вжив заходів щодо втрати належного йому майна у вигляді грошових коштів. Таким чином, на думку відповідача, позивач свідомо бажав настання негативних наслідків, пов'язаних із задоволенням претензійних вимог ТОВ "Дніпрометалсервіс". За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави вважати, що права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача збитків.

Ухвалою суду від 12.12.2018р. підготовче засідання відкладено на 10.01.2019р.

26.12.2018р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що специфікація № 41 від 20.03.2017р. є невідємною частиною договору поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014р. та не може розглядатись окремо від даного договору, а тому твердження відповідача, що оплата повинна бути здійснена з моменту підписання специфікації № 41 від 20.03.2017р. є таким, що не відповідає умовам договору. З огляду на той факт, що станом на 23.03.2017р. позивачем була здійснена 100% попередня оплата на суму 13 135 250,74грн., а відповідач у строк поставку не здійснив, позивач вважає правомірними свої вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати. Також позивач зазначив, що нарахування та подальша сплата штрафних санкцій позивачем на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" відбулись, як причинно-наслідковий зв'язок відсутності дій відповідача щодо поставки товару.

09.01.2019р. відповідач подав до суду заперечення, в яких не погодився з твердженнями позивача та заперечив проти позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов.

09.01.2019р. позивач подав до суду клопотання, яким просив суд долучити до матеріалів справи висновок експерта №215/26 від 03.01.2019р. за результатами проведення судової економічної експертизи, прийняти його до розгляду та здійснити розподіл судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема з проведенням експертизи у розмірі 41 250,00грн. шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.

Ухвалою суду від 10.01.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.02.2019р.

14.02.2019р. відповідач подав до суду заперечення проти висновку судової економічної експертизи, в яких зазначив, що дана експертиза проведена з порушенням норм чинного законодавства та що висновок не може бути належним доказом у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 25.02.2019р.

25.02.2019р. у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг" (покупець - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (постачальник - відповідач) укладено договір поставки № 1-Д/2014.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобовязується поставити, а покупець -прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, товар, сортамент, кількість та ціна якого вказані у протоколах узгодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору в подальшому "Додатки", які є невідємною його частиною.

Кількість товару узгоджується в додатках до договору (п.2.1. договору).

Згідно п.3.1. договору ціна товару за одиницю та за позиціями вказується у додатках до договору. Ціна товару приймається на базисних умовах, викладених у додатках.

Загальна вартість договору складає суму, визначену на підставі даних додатків до договору. Загальна сума договору може бути змінена за згодою сторін у звязку зі зміною рівня цін або обсягів поставки (п.3.2. договору).

Умови, строки поставки товару та, у випадку необхідності, перелік вантажовідправників, вантажоотримувачів та виробників вказуються у додатках до договору (п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.3. договору датою поставки та переходу права власності на товар вважається дата календарного штемпеля станції відправника, вказана у залізничній накладній (квитанції), або дата іншого товаротранспортного документа.

Згідно п.6.1. договору розрахунки за договором здійснюються в безготівковій формі у національній валюті України, шляхом 100% попередньої оплати на поточний рахунок постачальника.

У випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених договором, винна сторона відшкодовує добросовісній стороні спричинені в звязку з цим збитки у відповідності до діючого законодавства України, якщо інше не передбачено даним договором (п.7.1. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, з урахуванням додаткової угоди від №3 від 28.10.2016р., договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2017р.

Під час дії договору, за період з 30.05.2014р. по 20.03.2017р. між сторонами укладено специфікації до договору на загальну суму 95 008 687,54грн., а саме: № 1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, № 12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, №20, №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31, №32, №33, №34, №35, №36, №37, №38, №39, №40, №41.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 84 546 231,52грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача.

За ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідач поставив позивачу товар частково, на загальну суму 71 410 022,88грн., що також підтверджується висновком експерта №215-26 від 03.01.2019р. (а.с.19-40, т.2).

Як вбачається зі специфікації №41, у ній сторони узгодили найменування, кількість та вартість продукції, що підлягала постачанню позивачу, на суму 13 135 250,74грн.

Відповідно до п.9 та п.10 специфікації №41 сторонами було узгоджено: умови оплати: 100% передплата до 23.03.2017р. включно; строк поставки: березень квітень 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, товар на суму 13 135 250,74грн., поставка якого була узгоджена згідно специфікації №41 від 20.03.2017р., відповідач не поставив позивачу у встановлений строк (березень квітень 2017р.).

Згідно ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

25.09.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу, в якій просив поставити товар згідно специфікації №41 від 20.03.2017р. або повернути сплачену попередню оплату, а також відшкодувати збитки. Дану претензію відповідач отримав 28.09.2018р. (а.с.182-185, т.1), однак товар не поставив, попередню оплату у строк до 05.10.2018р. включно (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України) позивачу не повернув.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що за умовами п.10 специфікації №41 від 20.03.2017р. строк поставки металопрокату - березень-квітень 2017р. При цьому, відповідач повинен був поставити товар на користь позивача за умовами специфікації №41 від 20.03.2017р. на суму 13 135 250,74грн.

З матеріалів справи вбачається, у тому числі з висновку експерта №215/26 від 03.01.2019р., що первинними документами бухгалтерського обліку та обліковими регістрами не підтверджується поставка товарів за специфікацією №41 від 20.03.2017р. за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014р. у строки, обумовлені в п.10 специфікації: березень-квітень 2017р. на загальну суму 13 135 250,74грн. У той же час первинними документами бухгалтерського обліку та обліковими регістрами підтверджується документально проведення позивачем 100% попередньої оплати в сумі 13 135 250,74грн. за специфікацією №41 від 20.03.2017р. за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014р. станом на 23.03.2017р.

Доказів поставки товару відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

Також, судом враховано, що за приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення покладається на сторону, яка на них посилається, а у відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен дослідити та оцінити надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень частини 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що матеріалами справи та висновком експерта підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем на суму 13 135 250,74грн., суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 13 135 250,74грн. попередньої оплати.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 4 772 036,61грн., суд зазначає таке.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, спричинених непоставкою товару, позивач посилається на те, що 01.03.2017р. між ТОВ "Астра-Трейдінг" (продавець-позивач) та ТОВ "Дніпрометалсервіс" (покупець) укладено договір №28, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити і передати товар у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти продукцію на умовах, визначених у договорі.

Згідно п.1.2. договору найменування, асортимент, кількість і ціна товару вказуються в підписаних сторонами специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п.3.1. договору покупець зобов'язується оплатити товар продавцю на умовах 100% оплати протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару.

За п.4.2. договору продавець зобов'язується доставити товар на склад покупця згідно з накладними за свій рахунок.

Відповідно до п.5.1. договору у разі прострочення поставки товару або недопоставки товару продавець оплачує покупцеві пеню в розмірі 0,15% від суми непоставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення.

Пунктом 5.2. договору визначено, що за прострочення поставки товару більше 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі 7 відсотків вартості несвоєчасно поставленого товару.

Згідно специфікації №1 до договору №28 від 01.03.2017р. позивач зобовязався поставити ТОВ "Дніпрометалсервіс" товар на загальну суму 13 792 013,28грн.

Зазначений товар є аналогічним зі специфікацією № 41 від 20.03.2017р. до договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014р., тобто такий товар, який позивачу повинен був поставити відповідач, в подальшому позивач повинен був поставити на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс".

Оскільки позивачем було порушено зобов'язання щодо поставки товару у кількості, в асортименті та у строк, встановлений у специфікації №1 до договору №28 від 01.03.2017р., ТОВ "Дніпрометалсервіс" звернулось до позивача з претензією, в якій вимагало сплатити пеню за період з 01.08.2017р. по 31.01.2018р. у розмірі 3 806 595,68грн. та штраф у розмірі 965 440,93грн.

У звязку з порушенням строків поставки позивач сплатив на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" штрафні санкції, передбачені договором, на суму 4 772 036,61грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача.

Отже у зв'язку з невиконанням відповідачем поставки товару позивачу відповідно до умов договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014р., позивачем було порушено умови договору №28 від 01.03.2017р. перед ТОВ "Дніпрометалсервіс".

Враховуючи, що сплата позивачем штрафних санкцій на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" була спричинена неналежним виконанням відповідачем зобовязань з поставки товару за договором поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014р., позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним збитки у розмірі 4 772 036,61грн.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом встановлено, що у звязку з порушенням відповідачем строків поставки позивач сплатив на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" штрафні санкції на суму 4 772 036,61грн.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем поставки товару позивачу відповідно до умов договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014р. позивачем, у свою чергу, було порушено умови договору поставки №28 від 01.03.2017р. перед ТОВ "Дніпрометалсервіс", за викладених обставин суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 4 772 036,61грн.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.ст.74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 268 609,31грн. та витрати, пов"язані з проведенням експертизи, у розмірі 41 250,00грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Соборна, 18Б, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА-ТРЕЙДІНГ" (49000, м. Дніпро, вул. Глинки, 2, ідентифікаційний код в ) суму попередньої оплати у розмірі 13 135 250,74грн. (тринадцять мільйонів сто тридцять пять тисяч двісті пятдесят грн. 74 коп.), збитки у розмірі 4 772 036,61грн. (чотири мільйони сімсот сімдесят дві тисячі тридцять шість грн. 61 коп.), витрати зі сплати судового збору у розмірі 268 609,31грн. (двісті шістдесят вісім тисяч шістсот дев"ять грн. 31коп.) та витрати, пов"язані з проведенням експертизи у розмірі 41 250,00грн. (сорок одна тисяча двісті п"ятдесят).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.03.2019р.

Суддя ОСОБА_4