ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3703/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", м. Харків
про про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних
за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" 267448,59 грн. інфляційних втрат, 398290,74 грн. відсотків річних та судовий збір у розмірі 9986,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязання за договором купівлі-продажу №14 ЗК 071 ХАОО від 02.05.2014 р. в частині сплати заборгованості в розмірі 603721,44 грн., яку було присуджено до стягнення на користь позивача рішенням господарського суду Харківської області від 17.01.2017 р. №922/1293/15.

Ухвалою від 02.01.2019 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 28.01.2019 р. о 10:00.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою забезпечення процесуальних прав сторін та повного і всебічного встановлення обставин по справі.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 28.01.2019 р. за вх. №2330, на виконання вимог ухвали від 02.01.2019 р. надав для долучення до матеріалів справи додаткові документи та пояснення щодо предявлення до виконання судового наказу по справі №922/1293/15.

20.02.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4553), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Представник позивача, 20.02.2019 р. за вх. №4568, надав клопотання про долучення до матеріалів додаткових письмових пояснень щодо розрахунку позовних вимог.

Надані учасниками справи заяви по суті справи та додані до них документи судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

В призначеному на 04.03.2019 р. судовому засіданні представник позивача надав заперечення на відзив відповідача та підтримав доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову ТОВ «Агроскоп Інтернешнл» заперечував у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності за основним зобовязанням.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, встановив наступне.

02 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 14 ЗК 071 ХАОО. В порядку, визначеному цим Договором, та на умовах відстрочення остаточної оплати на певний термін продавець зобовязався передати у власність покупця засоби захисту рослин, згідно Специфікацій - Додатків до Договору, що становлять його невід'ємну частину, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його вартість згідно умов Договору.

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агроскоп Інтернешнл звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Профагро про стягнення основної заборгованості у розмірі 603721,44 грн., пені у розмірі 110740,32 грн., штрафу в розмірі 27259,40 грн. інфляційні втрати у розмірі 122667,24 грн. та 3% річних у розмірі 47498,55 грн. (з урахуванням прийнятих ухвалою суду від 03.09.2015 року, збільшень розміру позовних вимог). В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу №14ЗК071ХАОО від 02.05.2014 року. Крім того, позивачем до стягнення з відповідача були заявлені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року у справі №922/1293/15 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" (; місцезнаходження: 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (; місцезнаходження: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, корпус В, кімната 308) суму відкоригованого основного боргу в розмірі 603 721,44 гривень, пеню в розмірі 110 740,32 гривень, штраф в розмірі 27 259,40 гривень, 20% річних в розмірі 47 498,55 гривень, інфляційні втрати в розмірі 122 667,24 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 237,74 гривень (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.04.2017 р.).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року апеляційну скаргу ТОВ Профагро залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року до господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Профагро (заявника) надійшла заява про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі №922/1293/15 за нововиявленими обставинами, відповідно до якої заявник просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ Агроскоп Інтернешнл в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.11.2017 року у справі №922/1293/15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Профагро про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі №922/1293/15 за нововиявленими обставинами задоволено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 року рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі №922/1293/15 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Профагро про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі №922/1293/15 відмовлено, а рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017 року по справі №922/1293/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.05.2018 р. по справі №922/1293/15 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 р. - без змін.

Таким чином, остаточним рішенням по справі №922/1293/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" (; місцезнаходження: 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (; місцезнаходження: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, корпус В, кімната 308) суму відкоригованого основного боргу в розмірі 603721,44 гривень, пеню в розмірі 110740,32 гривень, штраф в розмірі 27259,40 гривень, 20% річних в розмірі 47498,55 гривень, інфляційні втрати в розмірі 122667,24 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 18237,74 гривень (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.04.2017 р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, встановленні остаточним судовим рішенням по справі №922/1293/15 обставини приймаються судом як преюдиційні.

Позивач у позовній заяві зазначав, що рішення по справі №922/1293/15 не було виконано відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про нарахування інфляційних втрат та відсотків річних на суму основної заборгованості за зобовязанням за період, який не входив до розрахунку позовних вимог по справі №922/1293/15.

Представник відповідач, надаючи пояснення щодо невиконання судового рішення по справі №922/1293/15 вказував, що воно ним не виконується у звязку з незгодою відповідача з прийнятим судом рішенням по справі.

Однак, суд вважає неприйнятними такі доводи відповідача, оскільки відповідно до ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Незгода відповідача з судовим рішенням не може бути підставою для його невиконання. Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем позовної давності. Відповідач вказував, що навіть з урахуванням переривання строку позовної давності, яке мало місце при зверненні позивача з позовом до суду у справі №922/1293/15, строк позовної давності за основним зобовязанням по договру сплив 04.03.2018 р. Згідно розяснень, наданих в п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Враховуючи закінчення строків позовної давності для захисту позивачем свого цивільного права 04.03.2018 р., відповідач вважає, що звернення позивача до господарського суду із позовом про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних 28.12.2018 р. свідчить про пропуск такого строку, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставною для відмови в позові.

Однак, суд не може погодитися з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів даної справи, в межах господарської справи №922/1293/15 позивачем було реалізоване своє право на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в межах загального строку позовної давності, заявлені позивачем вимоги були визнані судом обґрунтованими та було прийнято рішення про стягнення заборгованості і здійснених на неї нарахувань з відповідача. Прийняття рішення по справі виключає можливість повторного звернення позивача з позовом до відповідача з тими самими вимогами, однак не позбавляє позивача права на захист майнових прав та інтересів, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами в результаті ухилення від сплати присуджених на користь позивача коштів.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 6.1 укладеного сторонами договору було встановлено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, він сплачує продавцю 20% річних від простроченої суми.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього Кодексу (висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі N 905/3137/14-908/5775/14).

Отже, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

За правовою природою, нарахувань за статтею 625 ЦК України є триваючим правопорушенням, яке припиняється лише в момент повного виконання основного зобов'язання, а тому встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності щодо таких нарахувань обраховується за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом, якщо основне зобов'язання боржником не виконано.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 р. по справі №904/10159/17 та в постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 р. по справі №918/329/16.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 26.12.2018 р., що підтверджується відміткою на поштовому відправленні (а.с. 32), з урахуванням заявленого періоду стягнення (з 29.08.2015 р. по 17.12.2018 р. щодо відсотків річних та з 29.08.2015 по 23.11.2018 р. щодо інфляційних втрат), позовні вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат повинні розраховуватися за період трирічного строку, що передував зверненню до суду із даним позовом (за період з 26.12.2015 до дати закінчення нарахування, визначеної позивачем у позовній заяві).

З огляду на викладене та враховуючи заявлення відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та відсотків річних з урахуванням трирічного строку на звернення до суду за триваючим правопорушенням.

Відсотки річних (20% річних відповідно до п. 6.1 Договору купівлі-продажу № 14 ЗК 071 ХАОО від 02.05.2014 р.) за 1088 днів (з 26.12.2015 р. по 17.12.2018 р.) становлять 359917.22 грн. (603721.44 х 20 х 1088 / 365 / 100).

Інфляційні нарахування з 26.12.2015 р. по 23.11.2018 р. складають 236021.24 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.3909439 (січень 2016 р. - 100.9%, лютий 2016 р. - 99.6%, березень 2016 р. - 101%, квітень 2016 р. - 103.5%, травень 2016 р. - 100.1%, червень 2016 р. - 99.8%, липень 2016 р. - 99.9%, серпень 2016 р. - 99.7%, вересень 2016 р. - 101.8%, жовтень 2016 р. - 102.8%, листопад 2016 р. - 101.8%, грудень 2016 р. - 100.9%, січень 2017 р. - 101.1%, лютий 2017 р. - 101%, березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФАГРО" 236021,24 грн. інфляційних втрат та 359917,22 грн. відсотків річних.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 75, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФАГРО" (61058, Харківська обл., місто Харків, Холодногірський район, ПРОВУЛОК ІВАНІВСЬКИЙ, будинок 5, корпус Г-2, кімната 3, ідентифікаційний код особи 34955297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ" (03022, м.Київ, Голосіївський район ВУЛИЦЯ СМОЛЬНА буд. 9 Б, ідентифікаційний код особи 38948033) 236021,24 грн. інфляційних втрат, 359917,22 грн. відсотків річних та 8939,08 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 06.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_3