РІШЕННЯ

25 лютого 2019 року Справа № 913/647/18

м. Харків Провадження №17/913/647/18

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області,

про стягнення 5298313,69 грн.

Секретар судового засідання Бикова К.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.03.2018, серія КС №6537/10, на підставі довіреності від 08.06.18 №14-12-О;

від відповідача: представник не прибув.

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою від 15.12.2018 №14-4/1575 до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 5298313,69 грн за договором № 1340/16-ТЕ-20 постачання природного газу від 22.12.2015 (далі - Договір), з яких: 3409420,72 грн основний борг, 616054,49 грн пеня, 258652,62 грн 3 % річних, 1014185,86 грн інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період з січня по квітень 2016 року на виконання умов вказаного Договору він передав у власність відповідача природний газ за актами приймання-передачі на загальну суму 3409420,72 грн.

Оскільки відповідач оплату отриманого природного газу не здійснив згідно з п.6.1 Договору, на підставі п.8.2 Договору, позивач нарахував та предявив до стягнення пеню в сумі 616054,49 грн, згідно наданого позивачем розрахунку.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані та предявлені до стягнення 3 % річних в сумі 258652,62 грн та інфляційні втрати в сумі 1014185,86 грн, згідно наданих позивачем розрахунків.

Ухвалою суду від 26.12.2018 відкрито провадження у справі № 913/647/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Сторони не скористалися правом участі в підготовчому судовому засіданні 17.01.2019, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою від 17.01.2019 суд продовжив відповідачу процесуальний строк для подачі відзиву на позов та відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 07.02.2019.

18.01.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №40 від 15.01.2019, в якому він заперечує проти позову в частині стягнення пені та боргу за поставлений газ, та зазначає, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, тому до спірних правовідносин, повязаних із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції (з 07.02.2015) розповсюджується дія мораторію, встановленого Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Крім того, відповідач надав належним чином засвідчені копії платіжних доручень від 21.12.2018 № 30 на суму 376083,53 грн та від 24.12.2018 № 31 на суму 80236,25 грн, як доказ щодо повної сплати заборгованості у сумі 3409420,72 грн.

04.02.2019 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшла відповідь на відзив №14/4-309 від 01.02.2019, в якій він зазначає, що Закон України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/ виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, який встановлює мараторій на час, визначений у ст.1 цього закону, на нарахування пені та інших штрафних санкцій енергопостачальним компаніям, не застосовується до спірних правовідносин, оскільки, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України не є енергопостачальною компанією. А відповідно до п.27 ст.1 Закону України Про ринок природного газу здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами. Предмет діяльності компанії визначено ст.6 Статуту ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2015 №1002, яка не передбачає предмету діяльності у виді енергопостачання, купівлі, продажу та/або постачання електричної енергії споживачам або з метою її експорту та/або імпорту, як того вимагає стаття 1 України Про електроенергетику.

Крім того, ст.275 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що за договором постачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду, отже природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів.

В судове засідання прибув 07.02.2019 повноважний представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 07.02.2019 не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою суду від 07.02.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 25.02.2019.

У судове засідання 25.02.2019 прибув представник позивача, який позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 25.02.2019 не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні оголошувалась короткочасна перерва, після якої в судове засідання прибув представник позивача.

З урахуванням викладеного, судом, на підставі ч.9 ст. 165 ГПК України та ч.2 ст. 178 ГПК України, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши представників сторін, що прибули в судове засідання, господарський суд встановив таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач у справі), як Постачальником, та Комунальним підприємством «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (відповідач у справі), як Споживачем, був укладений договір №1340/16-ТЕ-20 постачання природного газу від 21.12.2015 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (далі - Газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено що, Газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У розділі 2 Договору, сторони визначили кількість та фізико-хімічні показники газу.

За умовами п. 2.1 Договору, Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) Газ обсягом 1835,886 тис.куб.м.

Як зазначено у п. 3.4 Договору, приймання-передача Газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 3.8 Договору, сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки Газу, Споживач зобовязується надати Постачальнику підписані та скріплені печатками Споживача два примірника акта приймання передачі Газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного Газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає Споживу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 становить всього з ПДВ 2167,38 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за Газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки Газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий Газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як визначено у п. 8.2. Договору, у разі невиконання Споживачем п.6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 10.3 Договору, сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) роки.

Строк дії договору встановлений у розділі 12 Договору, з 01.01.2016 і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Між сторонами за Договором підписана Додаткова угода № 1 від 31.12.2015, згідно якої сторони домовилися викласти в іншій редакції, зокрема, п.5.2 «Ціна газу», вказано, що: «Ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 становить всього з ПДВ 2359,97 грн.».

31.03.2016 між сторонами за Договором була укладена Додаткова угода №3, згідно якої сторони домовилися доповнити або викласти в іншій редакції, зокрема, такі пункти Договору:

- додати п. 2.1 статті 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає Споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) Газ обсягом до 175,669 тис.куб.м.»;

- п.5.2 «Ціна газу» договору виклали в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) становить всього з ПДВ 2124,89 грн»;

- викласти абзац другий п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий Газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.»;

- викласти розділ 12 «Строк дії договору» договору у наступній редакції: « 12.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, а діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016 по 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

На виконання своїх зобовязань за Договором позивач поставив відповідачу у період з січня по квітень 2016 року природний газ на загальну суму 3409420,72 грн, що підтверджується наступними актами прийому передачі природного газу (а.с.31-34):

- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 у обсязі 628,717 тис.куб.м. за січень 2016 року на суму 1783752,00 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 у обсязі 1966,64 тис.куб.м. за лютий 2016 року на суму 977701,71 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 у обсязі 368,119 тис.куб.м. за березень 2016 року на суму 868749,06 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 у обсязі 37,281 тис.куб.м. за квітень 2016 року на суму 79217,95 грн.

Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на те, що оплату за поставлений природний газ відповідач не здійснював, чим порушив умови п. 6.1 Договору.

У звязку з порушенням строків оплати, на підставі п.8.2 Договору, позивач нарахував та предявив до стягнення пеню в сумі 616254,79 грн, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.28-30).

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані та предявлені до стягнення 3 % річних в сумі 258652,62 грн та інфляційні втрати в сумі 1014185,86 грн, згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.28-30).

Відповідач, не погоджується із поданим позовом, з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору позивач поставив відповідачу у період січень-квітень 2016 року природний газ на суму 3409420,72 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2018.

У п. 6.1. Договору сторони визначили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ у січні лютому 2016 року здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, а у березні квітні 2016 року (враховуючи Додаткову угоду №3 від 31.03.2016) - до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, відповідач не розрахувався за поставлений позивачем природний газ у період з січня по квітень 2018 року на загальну суму 3409420,72 грн, чим порушив умови п. 6.1 Договору.

Отже, відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманого природного газу не виконав, у звязку з чим в нього утворилась заборгованість у сумі 3409420,72 грн, яка підтверджується належними доказами, є обґрунтованою, такою, що не спростована відповідачем.

Водночас, як свідчать матеріали справи, після звернення позивача з позовом до суду 19.12.2018 відповідач платіжними дорученнями від 21.12.2018 № 30 на суму 376083,53 грн та від 24.12.2018 № 31 на суму 80236,25 грн частково сплатив заборгованість на загальну суму 456319,78 грн, що підтверджено документально та позивачем.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження у справі закривається, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в частині боргу у сумі 456319,78 грн провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

З урахуванням викладеного, заборгованість у сумі 2953100,94 грн, яка підтверджується належними доказами, є обґрунтованою, такою, що не спростована відповідачем, тому підлягає стягненню з відповідача.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню на заборгованість за поставлений природний газ за Договором в сумі 616054,49 грн за періоди, згідно наданого до матеріалів справи розрахунку (а.с.28-30).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність за не виконання грошових зобовязань передбачена сторонами у 8.2. Договору, де передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п.6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, за порушення терміну сплати за зобовязаннями січня 2016 року нарахована пеня у сумі 281953,42 грн за період з 16.02.2016 по 15.08.2016.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями лютого 2016 року нарахована пеня у сумі 177722,66 грн за період з 15.03.2016 по 14.09.2016.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями березня 2016 року нарахована пеня у сумі 143842,06 грн за період з 26.04.2016 по 25.10.2016.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями квітня 2016 року нарахована пеня у сумі 12536,35 грн за період з 26.05.2016 по 25.11.2016.

Позивачем при розрахунку пені дотримані вимоги вищевказаних норм.

Водночас, суд звертає увагу, що 13.01.2015 було прийнято Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIІІ (далі Закон №85-VIII), який був опублікований в газеті Голос України 06.02.2015 №21 та набув чинності з 07.02.2015.

Статтею 1 Закону №85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із ст. 2 Закону №85-VIII встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Отже, з урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону №85-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону №85-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (пункт 1 частини першої статті 13 вказаного Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

За змістом п. 2.1 Статуту відповідача, основною метою діяльності відповідача є, зокрема: вироблення, транспортування і постачання теплової енергії; надання послуг з централізованого опалення споживачів. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

Як вказувалось, за умовами п. 1.2 газ, який постачався за Договором постачання природного газу № 1340/16-ТЕ-20 від 22.12.2015, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Тобто, Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Золоте Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення.

При цьому, посилання позивача щодо невірного застосування відповідачем норм ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», п.27, ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» через визначення терміну «енергопостачальна компанія» в розумінні визначень, наведених в Законі України «Про електроенергетику» та ст. 275 Господарського кодексу України, розцінюються судом як безпідставні, враховуючи таке.

Так, віднесення субєкта до «енергопостачальної компанії» в розумінні ст. 2 Закону України №85-VIII, для цілей визначення можливості застосування мораторію, обумовлено виключно ознаками, наведеними в цій статті та не залежить від необхідної відповідності такого визначення «енергопостачальника», наведеного в ст. 275 Господарського кодексу України.

Такими спеціальними нормативними ознаками енергопостачальної компанії, визначеними у ст. 2 Закону України №85-VIII, є:

- здійснення поставок енергоресурсів;

- споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг;

- надання виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції.

Отже, наведене тлумачення змісту ст. 2 Закону України №85-VIII є таким, що відповідає меті її запровадження, враховуючи, що встановлений законодавцем мораторій на вимоги позивача до відповідача щодо спірної суми пені за своєю сутністю є компенсаційним засобом держави для виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, так само як і ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» запроваджено мораторій на вимоги щодо нарахування та стягнення пені зі споживачів за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги (у тому числі з газопостачання).

Заперечення позивача відносно застосування приписів ст. 714 Цивільного кодексу України в силу загального характеру по відношенню до ст. 275 Господарського кодексу України, судом також відхиляються, оскільки їх предмети регулювання відносно категорії «енергоресурси» взагалі не перетинаються, ст. 275 Господарського кодексу України передбачає поставку енергії, а не енергоресурсів і підстав для ототожнення означених понять позивачем не наведено, а судом з матеріалів справи не вбачається.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним договором не має здійснюватися з 07.02.2015 на підставі вищенаведених вимог закону.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, нарахування позивачем пені за зобовязаннями січня-квітня 2016 року є безпідставним на даний час, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Позивач також просить стягнути 3% річних у сумі 258652,62 грн, нараховані на зобовязання з січня по квітень 2016 року, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.28-30).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, за порушення терміну сплати за зобовязаннями січня 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 115991,88 грн за період з 16.02.2016 по 24.09.2018.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями лютого 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 74187,65 грн за період з 15.03.2016 по 24.09.2018.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями березня 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 62929,59 грн за період з 26.04.2016 по 24.09.2018.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями квітня 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 5543,50 грн за період з 26.05.2016 по 24.09.2018.

Перевіркою судом розрахунку 3 % річних за заявлений період порушень законодавства та арифметичних помилок не встановлено, тому вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати у сумі 1014185,86 грн, нараховані на зобовязання з січня по квітень 2016 року, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.28-30).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, за порушення терміну сплати за зобовязаннями січня 2016 року нараховані інфляційні нарахування в сумі 470530,53 грн за період з березня 2016 року по серпень 2018 року.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями лютого 2016 року нараховані інфляційні нарахування в сумі 297300,78 грн за період з квітня 2016 по серпень 2018 року.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями березня 2016 року нараховані інфляційні нарахування в сумі 225859,03 грн за період з травня 2016 року по серпень 2018 року.

За порушення терміну сплати за зобовязаннями квітня 2016 року нараховані інфляційні нарахування в сумі 20495,52 грн за період з червня 2016 року по серпень 2018 року.

Перевіркою судом розрахунку інфляційних втрат у сумі 1014185,86 грн, нарахованих на зобовязання з січня по квітень 2016 року, порушень законодавства та арифметичних помилок не встановлено, тому вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 2953100,94 грн, 3% річних в сумі 258652,62 грн, інфляційні втрати в сумі 1014185,86 грн, всього 4225939,42 грн. У задоволенні пені в сумі 616054,49 грн слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На суму 456319,78 грн боргу провадження у справі слід закрити з підстав, вказаних вище.

Судовий збір з цієї частини в сумі 6844,80 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України в порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір» (в редакції Закону від 22.05.2015 № 484-VIIII) за його відповідною заявою.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Перовомайської міської ради, вул. Молодіжна, буд.22А, м. Золоте, Попаснянського району Луганської області, 93295, ідентифікаційний код 32082162, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, буд.6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, 2953100,94 грн -основний борг, 258652,62 грн 3 % річних, 1014185,86 грн інфляційні втрати, витрати зі сплати судового збору в сумі 63389,09 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

2. Провадження у справі на суму 456319,78 грн основного боргу закрити.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 25.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2019.

Суддя О.С. Фонова