ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.03.2019 Справа № 905/163/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове Донецької області

про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 5 від 04.01.19р.;

від відповідача: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецької область, про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що відповідач здійснив відправлення вагону №56094519 згідно накладної № 51315059, в якої вказав масу вантажу, яка не була підтверджена при перевірці на станції Енергодар Придніпровський , у звязку з чим був складений комерційний акт №476909/1211 від 26.08.2018р., на підставі якого заявлений до стягнення штраф в порядку ст.122 Статуту.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі №905/163/19, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

7 лютого 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву за вих.№ 02-77 від 05.02.2019р. Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає про неналежне зважування позивачем вантажу у розумінні приписів п. 22. Правил видачі вантажів та п. 10 Правил приймання вантажів, відповідно до яких перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю массу було визначено на станції призначення, а зважування вантажів на вагонних вагах у данному випадку повинно проводитись із зупинкою без розчеплення. Позивач, у свою чергу, у комерційному акті № 476906/1211 від 26.08.2018р. не зазначив, яким саме чином відбувалось перезважування, що ставить під сумнів належне перезважування спірного вагону відповідно до п. 22 Правил видачі вантажів. Крім того, позивачем не додано технічної документації вагів, а отже, на думку відповідача, неможливо встановити доцільність використання цих ваг для визначення точної маси вантажу. До того ж, позивач не надіслав копію комерційного акту на адресу відповідача, тим самим унеможливив досудове вирішення спору та, у разі задоволення позову, спричинив відповідачу додаткові збитки у вигляді судового збору.

13 лютого 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про зменшення штрафу до однієї провізної плати. В обгрунтування вимог клопотання відповідач посилався на скрутний фінансовий стан та ускладнене здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції.

26 лютого 2019 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем, посилаючись на те, що підставою для застосування штрафу є факт неправильності відомостей, вказаних відповідачем у накладній. Крім того, позивач зазначає, що комерційний акт є належним доказом підтвердження спірної обставини, як такий що складений належним чином відповідно до чинного законодавства. Також позивач вказує на відсутність нормативно встановленого зобов`язання сторін на досудове врегулювання спору між ними, а також на систематичність подібних порушень відповідачем.

Представник позивача у судове засідання з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, надані до матеріалів справи, виходячи із обставин, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

19 серпня 2018 року зі станції Новогродовка Донецької залізниці відповідач згідно залізничної накладної № 51315059 у вагоні № 56094519 відправив вантаж - вугілля кам'яне не поіменоване в алфавіті із визначенням станції призначення - Енергодар Придніпровської залізниці.

При оформленні залізничної накладної № 51315059 у вагоні № 56094519 відповідачем вказано масу вантажу 65 450 кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах (150 т) відправником.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена підписом представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить підпис працівника станції відправлення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

У відповідності до ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Враховуючи викладене, та приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обовязків.

П.1.1. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Виходячи з інформації, наведеної у п. 55 спірної накладної, відповідач підтвердив правильність внесених ним відомостей.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. За інформацією, наведеною відповідачем у накладній, вантаж був розміщений у вагоні.

Таким чином, при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обовязок перевіряти його масу.

Як свідчать матеріали справи на станції Енергодар Придніпровської залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагоні № 56094519 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт № 476906/1211 від 26.08.2018.

Із зазначеного акту вбачається, що на станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці позивачем було проведено контрольне зважування вагону та встановлено, що при зважуванні вагону на справних 100-тонних тензометричних вагах (держповірка ваг 22.06.2018р.), виявилося, що вага брутто -86 000 кг, тара за документом -22200 кг, вага нетто- 63 800, що менше ваги, вказаної в документі на 1 650 кг. Навантаження вантажу навалом, холмоподібне, вище рівня бортів на 10 см, маркований вапном. Поглиблень та виїмок немає, маркування не порушене. Люки та двері у вагоні закриті. Течі немає. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. НВР по штатному розкладу не передбачено.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Зі змісту додатку 1 до пункту 1 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334, п.8 зазначених Правил, комерційний акт може бути складений як на станції призначення, так і на станції відправлення або попутній станції.

Враховуючи викладене, проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування не суперечить діючому законодавству.

Згідно із п.8 Правил складання актів, у тих випадках, коли різниця у масі вантажу,визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції

призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку,передбаченому Правилами видачі вантажів.

Відповідно до положень п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, відповідно до залізничної накладної № 51315059 вантаж - вугілля кам'яне. Виходячи із приписів п. 27 Правил видачі вантажу, норма природної втрати для вантажу за залізничною накладною № 51315059 у вагоні № 56094519 становить 1 276 кг., проте згідно комерційного акту № 476906/1211 від 26.08.2018р. нестача вантажу у вагоні № 56094519 склала 1 650 кг. Як вбачається з наведеного, недостача вантажу у вказаному вагоні перевищує норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбачених для вантажів такого типу на 375 кг.

Таким чином, позивач правомірно склав комерційний акт.

Як було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на неналежне зважування позивачем у розумінні приписів п. 22. Правил видачі вантажів та п. 10 Правил приймання вантажів.

Так, згідно з п. 22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Згідно з п. 10 Правила приймання вантажів зважування на вагонних вагах інших вантажів провадиться із зупинкою вагонів без розчіплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування.

Проте, згідно із ст.37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. За змістом ст. 37 Статуту визначено декілька способів визначення маси вантажу , а саме:

тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси (зважування на вантажних вагах) і кількості вантажних місць;

вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах;

маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини,лісоматеріали тощо);

загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом.

Із зазначеною нормою кореспондується п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, згідно якого до способів визначення маси вантажу відноситься зважування та розрахунковий спосіб.

Маса вантажів, спосіб її визначення та тип ваг зазначається у накладній визначається відправником.

Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Згідно із Правилами перевезення вантажів навалом і насипом, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 20.08.2001 N 542 , вугілля відноситься до вантажів, які допускаються до перевезення навалом.

Відповідно до даних, зазначених у графі 26 накладної № 51315059 та розділу Г комерційного акту № 476906/1211 від 26.08.2018р., позивач визначив масу вантажу способом зважування на вагонних вагах (150т).

Таким чином, відповідач , в межах вимог діючого законодавства, застосував спосіб визначення маси вантажу зважування на вагонних вагах.

Методика зважування вантажів на вагонних вагах, на яку посилається відповідач та яка викладена у п. 10 Правил приймання вантажів до перевезення, не є способом визначення маси вантажу. До того ж, дійсно, регулюючи методику зважування , у п.10 Правил зазначено, що зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розчіплення. Проте, зважування на вагонних вагах такого вантажу , як вугілля (оскільки для нього немає виключень в зазначеному пункті Правил), провадиться із зупинкою вагонів без розчіплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування (останній абзац п.10).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, контрольне зважування спірного вантажу було проведено позивачем на 100-тоних тензометричних вагонних вагах, які пройшли державну повірку 2.06.2018 року та огляд перевірку18.09.2018 року, що свідчить про те, що ваги знаходяться в справному стані та можуть бути використані для визначення маси без застосуванням похибок (арк. справи 10-15).

Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про порушення позивачем п.22 Правил.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач не надав технічної документації на ваги, на яких здійснювалось зважування, що, на думку відповідача, ставить під сумнів доцільність використання ваг для зважування.

Судом встановлено, що надана до матеріалів справи копія технічного паспорту ваг, які були використані позивачем, свідчить про відповідність цієї документації вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 31.07.2012 № 442.

У звязку з чим, доводи відповідача про скриті недоліки у вимірюваної техніці позивача спростовуються матеріалами справи.

Згідно із ст.ст. 118, 122 Статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки, при цьому вимоги Статут не передбачають обовязкового досудового врегулювання таких спірних відносин. Таким чином, спростування позовних вимог відсутність досудового врегулювання спору не відповідає вимогам законодавства.

Як зазначалося вище згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту, а саме у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Виходячи із приписів статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Як зазначено у накладній, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні № 56094519 складає 5 694, 00 грн.

Позивачем до стягнення заявлений штраф у розмірі 28 470, 00грн. (5 694, 00 грн. Х 5), що відповідає приписам наведених вище норм.

Проте, відповідач надав клопотання про зменшення суми штрафу до однієї провізної плати. Відповідач посилається на скрутне фінансове становище, яке підтверджено довідками з банківських установ, річними звітами про фінансову звітність, а також тим, що воно знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 р. № 28-р).

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. До того ж, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, приймаючи до уваги: розмір застосованих штрафних санкцій; порушення, яке полягає у фактичному навантаженні вагону вугіллям масою меншою ніж зазначено в накладній (з урахуванням природної втрати помилка складає 375 кг); відсутність обєктивних підстав вважати, що саме таке порушення тягне негативні наслідки для перевізника, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та вважає за доцільне зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати, а саме, стягненню підлягає - 5 694, 00 грн.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська», м. Селидове Донецької області про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн. задовільнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (85400, Донецька обл., місто Селидове, вулиця Миру, будинок 34, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) суму штрафу у розмірі 5 694, 00 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 07.03.2019 року.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).