ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2626/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

Від відповідача-1 - Носкіна І.М., договір про надання правничої допомоги № 51/2, дата видачі : 05.10.18; Товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер;

Від позивача не з`явився,

Від Міністерства оборони України - Дубчак Д.В., довіреність № 220/527/д, дата видачі : 03.12.18;

Від Кабінету Міністрів України - Коваленко А.А., довіреність № б/н, дата видачі : 31.12.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (суддя Желєзна С.П.)

у справі № 916/2626/18

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

до відповідача
1) Товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер;

2) Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України;

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/2626/18 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер, Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 1,5 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4, 6.

19.12.2018р. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси було подано до господарського суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю „Ханбер проводити будівельні роботи на земельній ділянці військового містечка №16, площею 1,5 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 6.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2018 року у справі № 916/2626/18 у задоволенні заяви про забезпечення позову Квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту проведення товариством з обмеженою відповідальністю „Ханбер будівельних робіт на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 6. Наведені Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси по тексту заяви доводи не були підтверджені жодними доказами як з правової так і з фактичної точки зору, у зв`язку з чим, не можуть визнаватися судом як достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.12.18 у справі №916/2626/18 і задовольнити заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про забезпечення позову по справі №916/2626/18.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що вказана ухвала судом винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном.

Згідно ст. ст. З, 4 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, закріплена за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Так, земельна ділянка військового містечка № 16, орієнтовною площею 1,5 га, перебуває на оперативному обліку КЕВ м. Одеса, в госпрозрахунковому фонді та рахується за Південним УКБ МОУ.

15.08.18р. представниками Південного територіального КЕУ та КЕВ м. Одеса, було здійснено обстеження земельної ділянки, площею 1,5 га військового містечка № 16 та встановлено, що ТОВ «ХАНБЕР» ведуться підготовчі роботи на спірній ділянці для облаштування будівельного майданчику та будівництва металевого паркану.

КЕВ м. Одеса на підставі ст. ст. 321, 326 ЦК України вважає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У державній власності є майно, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Таким чином КЕВ м, Одеса доходить висновку, що невжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборони ГОВ «ХАНБЕР» проводити будівельні роботи на спірній ділянці, призведуть до погіршення стану вищезазначеної ділянки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі № 916/2626/18 за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2018 року про забезпечення позову по справі № 916/2626/18.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ханбер» заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а ухвалу суду першої інстанції законною та правомірною. Відповідач звертає увагу на відсутність доказів наявності повноважень позивача на користування спірною земельною ділянкою. При цьому, зауважує, що доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до Державного реєстру земель, як земель, які знаходяться у власності держави, також немає. Також відповідач вважає безпідставним посилання апелянта на приписи ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних силах України».

В судове засідання 04.03.2019 року не з`явився представник апелянта. Про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Будь-які заяви чи клопотання до суду не надходили, тому, зважаючи на обмеженість процесуального строку для розгляду апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника апелянта.

Відповідно до вимог ст.ст. 240, 283 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, та перевірено під час апеляційного перегляду, 23.11.2018р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер, Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 1,5 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4, 6.

19.12.2018р. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси було подано до господарського суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю „Ханбер проводити будівельні роботи на земельній ділянці військового містечка №16, площею 1,5 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 6.

Позивач зазначає, що представниками Південного територіального КЕУ та КЕВ м. Одеса, було здійснено обстеження земельної ділянки площею 1,5 га військового містечка №16 та встановлено, що ТОВ «Ханбер» ведуться підготовчі роботи на спірній ділянці для облаштування будівельного майданчику та будівництва металевого паркану.

За переконанням позивача, необхідність вжиття заходів забезпечення позову пов`язується із фактом проведення з боку товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер будівельних робіт на земельній ділянці, що може призвести до погіршення стану вищезазначеної земельної ділянки.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» встановлено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За приписами п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані фактом використання товариством з обмеженою відповідальністю „Ханбер земельної ділянки за відсутністю передбачених чинним законодавством підстав.

Позивач посилається на відсутність рішення Кабінету Міністрів України про відмову від земельної ділянки, розпорядником якої він є, тому вважає, що ТОВ «Ханбер» здійснює свою діяльність на спірній земельній ділянці всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки госпрозрахункового фонду військового містечка №16 від 15.08.2018 року, представниками Південного територіального КЕУ та КЕВ м. Одеса, було здійснено обстеження земельної ділянки площею 1,5 га військового містечка №16 та встановлено, що ТОВ «Ханбер» ведуться підготовчі роботи на спірній ділянці для облаштування будівельного майданчику та будівництва металевого паркану. Частина забору з боку вулиці Фонтанська дорога, повністю знесена, на місцевості складовані матеріали (камінь ракушняк) від розбирання цієї частини забору. Забор документально не передавався від КЕВ м. Одеса ані Південному УБ, ані ТОВ «Ханбер».

Робітниками ведеться зведення металевого паркану для облаштування території будівельного майданчика.

З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що рішенням Одеської міської ради від 06.06.2018 року №3438-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5200 га (категорія земель землі житлової та громадської забудови) за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога, 6; надано ТОВ «Ханбер» земельну ділянку, вказану в пункті 1 рішення, в оренду на 5 років для подальшого проектування та будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом і вбудованими громадськими приміщеннями.
12.08.2018 року між Одеською міською радою та ТОВ «Ханбер» укладено договір оренди землі, відповідно до якого останньому передано в оренду земельну ділянку площею 1,5200 га за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога, 6 терміном на 5 років для подальшого проектування та будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням Одеської міської ради від 12.01.2007 року №831-V надано згоду на передачу з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси будівель, приміщень та інженерних мереж, що належать Міністерству оборони України та розташовані у м. Одесі, згідно переліку передано окремі будівлі військового містечка №16 (Фонтанська дорога, 6).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 року по справі №815/1061/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову Першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної держадміністрації до Одеської міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Ханбер» про визнання протиправним та скасування рішення від 03.02.2016 року №410-VII «Про надання дозволу ТОВ «Ханбер» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,52 га».
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки наведені Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси доводи не містять достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи предмет позову усунення перешкод у користуванні КЕВ м. Одеси спірною земельною ділянкою, судова колегія вважає, що забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії, а саме будівельні роботи на земельній ділянці є вирішенням спору по суті на період ухвалення судового рішення, без дотримання принципу диспозитивності і змагальності сторін, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, враховуючи вищенаведені рішення Одеської міської ради та судові рішення стосовно правомірності затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога, 6 в оренду, надання її в оренду за договором з Одеською міською радою, який наразі є чинним, судова колегія зауважує, що заявником не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Обставини правомірності використання відповідачем спірної земельної ділянки будуть встановлені за наслідками розгляду справи по суті, та не являються предметом розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при її ухваленні, що є підставою для залишення її без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2018 року у справі №916/2626/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 11.03.2019

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Н.М Принцевська

Суддя Я.Ф. Савицький