ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Справа № 915/1333/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 18)

про: стягнення 27272,50 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат за довіреністю,

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

28.11.2018 акціонерне товариство «Миколаївобленерго» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 01/22-8553 від 22.11.2018 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка»: боргу за активну електроенергію в сумі 22600,27 грн, заборгованості за перетікання реактивної енергії в розмірі 3012,20 грн, пені в розмірі 1531,42 грн, 3% річних в розмірі 128,61 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору про постачання електричної енергії № 44/3423 від 20.02.2007 з додатковими угодами до нього, актів про використану електричну енергію, актів про прийняття-передавання товарної продукції, рахунків на оплату, застосування статей 526, 625, 714 Цивільного кодексу України та мотивовані порушенням відповідачем договірних зобовязань в частині повноти та своєчасності оплати за спожиту активну електричну енергію та перетікання реактивної електричної енергії.

Ухвалою суду від 03.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1333/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 08.01.2019 о 10 год. 00 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

11.12.2018 до суду від позивача надійшла заява № 6583/10-12ю від 10.12.2018 про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2018 у справі № 915/1333/18.

За результатами судового засідання, проведеного 08.01.2018 судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.01.2019 о 10 год. 15 хв.

28.01.2019 до суду від позивача надійшло клопотання №312/10-12ю від 28.01.2019, в якому позивач повідомив суд про часткову оплату відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі. За даними позивача станом на 28.01.2019 заборгованість відповідача згідно позовних вимог складає 1660,03 грн, у т. ч. 1531,42 грн пеня, 128,61 грн 3 % річних.

За результатами судового засідання, проведеного 28.01.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання у справі № 915/1333/18 та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.02.2019 об 11 год. 00 хв.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

26.02.2019 в судове засідання зявився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач свого повноважного представника в судове засідання 26.02.2018 не направив, про причини незявлення суд не сповістив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Так, копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28.01.2019 у справі № 915/1333/18, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, повернута до суду відділенням поштового звязку з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 998).

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду судом даної справи.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 26.02.2019 за результатами розгляду даної справи оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

20.02.2007 між відкритим акціонерним товариством енергопостачальною компанією «Миколаївобленерго» (далі постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка» (далі споживач) був укладений договір № 44/3423 про постачання електричної енергії (далі Договір).

Протоколом загальних зборів публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» № 27 від 19.04.2018 затверджено нову редакцію Статуту акціонерного товариства «Миколаївобленерго», відповідно до якого, акціонерне товариство «Миколаївобленерго» є юридичною особою з новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства». Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» було новим найменуванням відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії «Миколаївобленерго», відповідно до Закону України «Про господарські товариства».

Згідно з предметом Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 315 кВа, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

В п. 2.1 Договору зазначено, що під час виконання його умов, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Згідно з пп. 2.2.2 Договору позивач зобовязався постачати відповідачу (споживачу) електроенергію як різновид товару.

Згідно з пп. 2.3.1, 2.3.3 Договору відповідач зобовязався виконувати умови цього Договору; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків № 10 «Порядок розрахунків» та № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується в окремих розрахункових документах.

Згідно з п. 9.4 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до умов п. п. 1, 2, 4 додатку № 10 до Договору розрахунковим вважається період з 01 числа місяця по 31 число цього місяця включно (або іншого останнього дня місяця).

Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на останній календарний день місяця та оформлюються «Актом про використану електричну енергію» по наведеному у додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони.

Споживач до 05 числа місяця до початку розрахункового періоду здійснює оплату на наступний розрахунковий період (попередню оплату) у сумі вартості 100% заявленого обсягу споживання електроенергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

В день надання «Акту про використану електричну енергію» постачальник надає споживачу рахунки за фактично спожиту активну електроенергію і фактичне перетікання реактивної електроенергії за розрахунковий період та рахунок на здійснення попередньої оплати.

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається відповідно до «Акту про використану електричну енергію».

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, до відповідача, як споживача, щодо стягнення з останнього боргу, пені та 3% річних внаслідок порушення останнім взятих на себе договірних зобов'язань щодо вчасної оплати спожитої активної електричної енергії та реактивної енергії.

Підставою умови договору про постачання електричної енергії № 40/849 від 21.03.2011, акти про прийняття-передавання товарної продукції за період з березня по серпень 2017 року, рахунки за період з березня по серпень 2017 року, платіжні доручення (26 шт.), застосування статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», статей 509, 525, 526, 610, 629, 714 Цивільного кодексу України, статей 193, 275, 276 Господарського кодексу України, пункту 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про електропостачання.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобовязаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачити попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

В пп. 1 п. 8.1 та пп. 2 п. 10.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України, споживач електричної енергії зобовязаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

За даними позивача, які не спростовані відповідачем, останній порушив договірні зобовязання в частині повноти та своєчасності здійснення планових платежів за спожиту активну електричну енергію та перетікання реактивної електричної енергії, за розрахункові періоди з вересня 2018 року по жовтень 2018 року, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за спожиту у вересні-жовтні 2018 року активну електричну енергію в сумі 22600,27 грн та за перетікання реактивної енергії у жовтні 2018 року в сумі 3012,20 грн. Крім того, внаслідок неналежного виконання зобовязань по сплаті рахунків за спожиту активну електричну енергію та перетікання реактивної електричної енергії відповідачу була нарахована пеня за період з 01.09.2018 по 01.10.2018 на загальну суму 1531,42 грн та 3 % річних за період з 01.09.2018 по 01.10.2018 на загальну суму 128,61 грн.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до змісту ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

У даних правовідносинах позивачем доведено, а відповідачем не заперечено, що останнім дійсно у спірний період з вересня 2018 року по жовтень 2018 року порушені норми та приписи чинного законодавства, в частині повноти та своєчасності проведення оплати за отримані послуги, в звязку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Водночас, в період розгляду даної справи, як вбачається з клопотання позивача № 312/10-12ю та доданих до нього платіжних доручень № 80 від 19.12.2018 та № 82 від 19.12.2018, відповідач здійснив сплату заборгованості за спожиту у вересні-жовтні 2018 року активну електричну енергію в сумі 22600,27 грн та за перетікання реактивної енергії у жовтні 2018 року в сумі 3012,20 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем погашено заявлені позивачем за даним позовом до стягнення суми боргу за спожиту у вересні-жовтні 2018 року активну електричну енергію та за перетікання реактивної енергії у жовтні 2018 року між сторонами не залишилось спірних питань по суті спору у вказаній частині вимог.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі в частині стягнення з відповідача суми боргу за спожиту у вересні-жовтні 2018 року активну електричну енергію та за перетікання реактивної енергії у жовтні 2018 року відсутній предмет спору у звязку з тим, що відповідачем вказана заборгованість погашено.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми та обставини, провадження у даній справі в частині стягнення заборгованості за спожиту у вересні-жовтні 2018 року активну електричну енергію в сумі 22600,27 грн та за перетікання реактивної енергії у жовтні 2018 року в сумі 3012,20 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені в розмірі 1531,42 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується в окремих розрахункових документах.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що позивачем суму пені в розмірі 1531,42 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення та 3% річних у розмірі 128,61 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобовязання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у звязку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, повязані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобовязання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем встановив, що останнім суму 3% в розмірі 128,61 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Щодо заявленої позивачем до стягнення сплаченого судового збору в сумі 1762,00 грн суд зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що часткове погашення відповідачем заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, відбулося після подання позивачем позову та відкриття провадження у справі 19.12.2018.

У звязку з тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача судові витрати в частині відшкодування позивачу судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 165 (ч. 9), 219, 220, 231 (п. 2 ч. 1), 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 915/1333/18 в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка» боргу за спожиту активну електроенергію в сумі 22600,27 грн та заборгованість за перетікання реактивної енергії у розмірі 3012,20 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 18; ідентифікаційний код 34319287) на користь акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ідентифікаційний код 23399393) пеню в розмірі 1531,42 грн, 3% річних в сумі 128,61 грн та 1762 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Електротехніка» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 18; ідентифікаційний код 34319287);

Відповідач: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ідентифікаційний код 23399393).

Повне рішення складено та підписано 07.03.2019.

Суддя О.Г. Смородінова