ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11.03.2019м. ДніпроСправа № 904/868/19

Суддя Воронько В.Д. , розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс", м. Харків

про стягнення 413216,24 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 06.03.2019 Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс" (далі - відповідач), у якій заявило вимогу про стягнення основного боргу в сумі 344346,87 грн та штрафу в сумі 68869,37 грн, нарахованих ним із посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору оренду індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (у новій редакції) №12/02-5768-ОД, укладеного 18.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області та відповідачем.

Розглянувши позовні матеріали, суд встановив, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 2 частини першої статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У прохальній частині позовної заяви позивач виклав клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на арешт усіх банківських рахунків Держаного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП №53844807 від 14.09.2018.

Частиною другою статті 123 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, стаття 8 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями) містить вичерпний перелік осіб, яким Законом надано право на отримання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Частиною першою цієї статті Закону встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Отже, виходячи зі змісту вищевказаної статті Закону, право на надання відстрочки для сплати судового збору для юридичних осіб взагалі відсутнє.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання позивача про відстрочення судового збору до ухвалення рішення у справі, натомість відсутність сплати судового збору надає суду достатньо правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 вказаної статті Закону передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; із позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2019 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2019 рік", ст. 7 якого встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн.

З огляду на прохальну частину позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, за які він мав сплатити судовий збір у встановленому Законом розмірі у сумі 6198,24 грн відповідно до ціни позову - 413216,24 грн (344346,87 грн + 68869,37 грн).

Позовна заява не містить доказів сплати судового збору, що є порушенням правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для подання документів, що додаються до позовної заяви.

Отже, враховуючи відсутність сплати судового збору, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, з огляду на що суд залишає позов без руху в порядку та на підставах, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Виявлений недолік може бути усунено позивачем шляхом подання до суду відповідної заяви з доказом сплати судового збору у сумі 6198,24 грн, за умови його зарахування до Державного бюджету України, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, слід зауважити, що положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного процесуального законодавства, позовна заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 174, 232-234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву вих. №185 від 01.03.2019 Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт-Плюс" про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого чи іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5768-ОД від 18.02.2016 - без руху.

2. Надати Державному підприємству "Дніпровський електровозобудівний завод" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 11.03.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 та ст. 255 Господарського процесуального кодексу України оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Суддя В.Д. Воронько