ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 справа №914/2445/18

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглянув матеріали справи

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація», м. Львів

про: стягнення 45 923,76 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» про стягнення 45 923,76 грн. заборгованості, з яких: 33 958,83 грн. основний борг, 4 846,52 грн. пені, 5 576,32 грн. інфляційних втрат та 1 542,09 грн. 3% річних.

Ухвалою від 03.01.2019р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, надано сторонам строк до 25.01.2019р. для подання відзиву та документів по справі, відповіді на відзив, а також заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні.

Станом на 19.02.2019р. від відповідача не надходило відзиву, а позивач не подавав додаткових пояснень та клопотань.

Ухвалою суду від 19.02.2019р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження було призначено на 05.03.2019р.

В судове засідання 05.03.2019р. зявився представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав, додаткових клопотань та заяв не подавав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача зазначено: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 45. На таку ж адресу скеровувались судом ухвали у даній справі.

Господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В ході судового розгляду позивач розяснив позовні вимоги, після чого суд досліджуючи докази та обставини справи встановив наступне:

08.07.2010р. між Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» (відповідачем) було укладено договір №570130 про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

За умовами п. 1.1 договору, виробник послуг бере на себе зобовязання надавати послуги з водопостачання та водовідведення в будинок №16 по вул. Володимира Великого, а виконавець послуг зобовязується оплачувати послуги за затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Львівської міської ради у терміни та за тарифами, передбачені цим договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 6.3 договору, виконавець послуг до 20 числа, наступного за світним місяця, проводить розрахунок з виробником послуг по нарахованих коштах згідно виставленого рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату, а останній їх приймав, про що розписувався у відповідній графі.

Позивач стверджує, що починаючи з 2015р. відповідачем отримуючи послуги неналежно проводилися розрахунки, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 33 958,83 грн., про що свідчить зведена довідка долучена позивачем до матеріалів справи.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 06.11.2018р., проте жодної відповіді не було отримано.

З огляду на вищенаведені обставини, позивач звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ «Львівавтокомплектація» про стягнення 33 958,83 грн. основного боргу, з урахуванням 4 846,52 грн. пені, 5 576,32 грн. інфляційних втрат, 1 542,09 грн. 3% річних - за неналежне виконання грошового зобовязання.

Відповідач в судове засідання по розгляду справи по суті не зявився, вимоги ухвал суду не виконував, відзиву та доказів в обгрунтування заперечення не подавав, про причини неявки суд не повідомляв.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних зобовязань в частині повної та своєчасної оплати за договором про водопостачання та водовідведення

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 6.3. договору, виконавець послуг до 20 числа, наступним за звітним місяця, проводить розрахунок з виробником послуг по нарахованих коштах за водопостачання та водовідведення відповідно до виставленого рахунку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виробника.

Як вбачається із зведеної довідки ЛМКП «Львівводоканал» за період з 01.2018р. по 12.2018р. у відповідача станом на початок 2018 року існувала наявна заборгованість по договору в розмірі 15 421,31 грн., яка утворилася за попередні періоди отримання послуг, починаючи з 2015р. Крім того, з представлених доказів, зокрема виставлених рахунків за 2018р. та цієї ж зведеної довідки, судом також встановлено, що протягом звітного 2018 року у відповідача вже наявна заборгованість була збільшена до 33 958,83 грн.

Так, за 2018р. відповідач отримав послуг водопостачання та водовідведення на суму 38 135,88 грн., з яких було частково оплачено лише 21 496,29 грн.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги борг за попередній період у розмірі 15 421,31 грн. та накопичену заборгованість за 2018р., у відповідача станом на момент звернення позивача до суду наявна непогашена заборгованість в розмірі 33 958,83 грн.

Також суд зазначає, що відповідач з моменту відкриття провадження у справі та до прийняття судом рішення не надав суду відзив на позов, не спростував заявлені позовні вимоги та не надав жодних доказів в їх заперечення. Суд наголошує, що відповідачу було надано можливість захищати себе в судовому процесі та реалізувати належні права. Розгляд даної справи здійснювався протягом 2 місяців, які законодавцем відведені, як максимальні для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з тим, судом додатково здійснювалися всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи з наявних даних про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, заявлені позовні вимоги є обгрунтовані позивачем та підтверджено матеріалами справи, доказів відсутності заборгованості чи її погашення відповідачем представлено не було, а тому позовні вимоги в частині стягнення 33 958,32 грн. підлягають до задоволення.

Разом з тим, враховуючи тривале невиконання відповідачем грошового зобовязання зі сплати виниклої заборгованості, позивач нарахував останньому:

- 4 846,52 грн. пені за період з 21.06.2018р. по 20.12.2018р.;

- 5 576,32 грн. інфляційних втрат за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р.;

- 1 542, 09 грн. 3% річних за період з 01.12.2015р. по 30.11.2018р.

Розглянувши дані вимоги позивача та дослідивши розрахунок заявлених до стягнення сум, суд, приймаючи рішення в цій частині виходить з наступного:

Відповідно до п. 7.2. договору, при несплаті або частковій несплаті за надані послуги виконавець послуг сплачує виробнику послуг пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день протермінування платежу, яка склалася з моменту укладення цього договору, починаючи з 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, за результатами перевірки нарахування розміру пені, 3% та інфляційних втрат констатує, що суми заявлені позивачем є правильні та обгрунтовані. Зокрема, позивач у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України не вийшов при розрахунку пені за межі шестимісячного строку нарахування, а при розрахунку інфляційних втрат ним були вірно враховані періоди в яких мала місце дефляція.

Таким чином, в цій частині позовних вимог суд також дійшов висновку позов задовільнити.

Судовий збір, сплачений при поданні позову, в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача в сумі 1 762, 00 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» задовільнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 45, ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, , р/р №6 в АБ «Украгазбанк» МФО 320478) 33 958,83 грн. основного боргу, 1542,09 грн. 3% річних, 5 576,32 грн. інфляційних втрат, 4 846,52 грн. пені та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

В судовому засіданні 05.03.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.03.2019р.

Суддя Юркевич М. В.