ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 920/508/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко Ю.О. за ордером від 05.11.2018;

від відповідача: Рибець В.П. за довіреністю від 28.12.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА"

на рішення Господарського суду Сумської області від 06.12.2018 (повний текст рішення складено 11.12.2018)

у справі №520/508/18 (суддя Спиридонова Н.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА"

до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН"

про стягнення 262043,27 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА"

про стягнення 319369,59 грн.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" про стягнення 262043,27 грн. заборгованості за договором поставки №537-17 від 14.06.2017, у тому числі: 86576,10 грн. сума недоплати за поставлений товар, 58159,90 грн. пені, 98882,77 грн. інфляційних втрат та 18424,50 грн. 3 % річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою, у якій він просив суд стягнути з позивача на свою користь 319369,59 грн. штрафних санкцій за порушення строків поставки продукції за договором поставки від 14.06.2017 № 537-17.

Зустрічна позовна заява була прийнята Господарським судом Сумської області для спільного розгляду із первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 06 грудня 2018 року клопотання позивача за первісним позовом про зменшення розміру штрафних санкцій задоволено частково.

Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення штрафних санкцій.

Задоволено частково заяву представника позивача за первісним позовом про стягнення витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" задоволено частково, стягнуто з ДП "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" 3% річних в сумі 5139,22 грн.

У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ДП "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" задоволено частково, стягнуто з ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" штрафні санкції в сумі 156954,91 грн.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на користь ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" витрати на правничу допомогу в сумі 330,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" 27 грудня 2018 року звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить змінити оскаржуване рішення, первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за умовами п.5.2 договору передбачено оплату вартості кожної партії товару протягом 10 робочих днів з дати прийняття відповідної партії; датою поставки, згідно п.6.5 договору, необхідно вважати дату оформлення видаткових та товарно-транспортних накладних, а не надходження товару на склад "Нова Пошта" у м.Конотоп; зобов'язання з оплати виникло з наступного дня після дати, указаній на видаткових накладних; судом не надано оцінки доводам позивача щодо узгодження поставки товару двома партіями; відповідач не відмовився від отримання товару, згідно п.7.3 договору, а прийняв продукцію, що підтверджує його волевиявлення і погодження між сторонами поставок; суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності у відповідача підстав для утримання вартості товару в рахунок сплати штрафу, повідомлення про яке позивачем не отримувалось; суд безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу; зустрічні позовні вимоги безпідставно задоволені судом, оскільки відсутнє прострочення з боку постачальника; при зменшенні розміру штрафних санкцій, стягнутих з позивача, судом не враховано відсутність завдання відповідачу збитків.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за умовами договору позивач повинен був поставити товар однією партією у строк до 24 липня 2018 року (включно) на склад ТОВ "Нова Пошта" у м.Конотоп, однак, поставив частину товару 26 липня 2017 року, а іншу частину - 07 серпня 2017 року; виписка відповідачем довіреності на свого представника не змінює порядку виконання договору; відповідачем було правомірно утримано частину вартості поставленої продукції в рахунок погашення штрафу, повідомлення про що було направлено на електронну адресу позивача, яка систематично використовувалась ним для листування з відповідачем; судом вірно здійснено розподіл витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА", як постачальником, та Державним підприємством "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН", як покупцем, було укладено договір №537-17 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язався передати, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку 1 до цього договору на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кількість, номенклатура продукції вказується в додатку 1 до даного договору, що є невід'ємною частиною договору.

У додатку №1 до договору зазначено, що поставляється продукція - "автомат перекосу 8-1950-000 (3-4 категорія), рік випуску: не пізніше 1984 р., запас ресурсу після виконання ремонту 2000 годин напрацювання на протязі 8 років" в кількості 5 штук на загальну суму 4 809 783,18 грн. (з ПДВ).

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у додатку № 1 і включають всі податки, збори й інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою продукції. Загальна вартість договору на момент його укладання складає 4809783,18 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 801630,53 грн.

Позивач здійснив поставку продукції двома партіями, а саме: 24 липня 2017 передав перевізнику ТОВ "Нова Пошта" автомат перекосу в кількості 4 шт., загальною вартістю 3 847 826,54 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0002287 від 24.07.2017 та експрес-накладною №4062 від 24.07.2017, та 05 серпня 2017 року передав перевізнику ТОВ "Нова Пошта" автомат перекосу в кількості 1 шт., загальною вартістю 961956,64 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0002465 від 04.08.2017 та експрес-накладною №8890 від 24.07.2017.

Відповідачем вказана продукція отримана відповідно 26 липня 2017 року та 07 серпня 2017 року, що підтверджується відмітками на зазначених експрес-накладних.

Однак, за отриманий товар відповідач розрахувався частково, сплативши позивачу на підставі рахунку-фактури СФ-0001361 від 24 липня 2017 року та договору лише 4 723 207,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3669 від 21 вересня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що оригінали зазначених документів були вилучені в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000051, однак, сторони не заперечують достовірність наявних у матеріалах справи копій.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із первісним позовом та просив стягнути з відповідача 86576,10 грн. боргу за поставлений товар, а також, посилаючись на те, що оплата повинна була бути здійснена протягом 10 робочих днів з дати прийняття відповідної партії продукції покупцем, просив застосувати наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань та стягнути пеню в розмірі 58159,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 98882,77 грн., 3% річних в розмірі 18424,50 грн.

Заперечуючи проти первісного позову, відповідач визнав факт порушення строків оплати, однак, вказав, що згідно умов договору повинен був оплатити товар до 08 вересня 2017 року, але фактично оплатив його 21 вересня 2017 року, тому за вказаний період підлягає нарахуванню 4743,90 грн. - 3% річних, а пеня та інфляційні не підлягають застосуванню. Щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 86576,10 грн., то, за доводами відповідача, вказана сума була ним утримана в порядку погашення штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку із порушенням позивачем строків поставки товару.

Відповідач подав зустрічний позов, у якому він просив стягнути з позивача 319 369,59 грн. штрафних санкцій за порушення строків поставки товару.

Заперечуючи проти зустрічного позову, позивач посилався на те, що датою поставки товару є дата, зазначена у видаткових накладних, як у документі первинної бухгалтерської звітності, без отримання від відповідача довіреності із зазначенням посади, прізвища, ім'я та по-батькові особи, відповідальної за отримання продукції, позивач був позбавлений можливості скласти (оформити) відповідну видаткову накладну.

Задовольняючи первісні позовні вимоги частково, в сумі 5139,22 грн. 3% річних, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем було прострочено строк оплати на 11 днів, з 08 вересня 2017 року по 20 вересня 2017 року, а тому 3% річних підлягають стягненню за вказаний період і відсутні підстави для нарахування втрати коштів від інфляції та пені. Також, за висновком суду першої інстанції, відповідач обґрунтовано утримав суму основного боргу в рахунок погашення нарахованих ним штрафних санкції.

Щодо зустрічних вимог, то місцевий господарський суд дійшов висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості, проте, вирішив за можливе задовольнити клопотання позивача та зменшити розмір стягуваних штрафних санкцій за порушення строку поставки продукції на 50 % і стягнути з позивача на користь відповідача штрафні санкції у розмірі 156954,91 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №537-17 від 14 червня 2017 року, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Договір у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є чинним і обов'язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі за первісним позовом є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань, а за зустрічним позовом - вимога про застосування штрафних санкції за прострочення поставки товару.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 3.1 договору поставка продукції здійснюються однією партією на умовах поставки DDР м. Конотоп, склад "Нова Пошта", відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року.

За умовами DDP (Delivered Duty Paid) правил Інкотермс продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення.

У пункті 3.2 договору сторони домовились, що строки поставки продукції складають 40 календарних днів з моменту набуття чинності цим договором. Постачальник має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі.

Даний договір, згідно з пунктом 10.7, набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Отже, враховуючи, що договір підписано сторонами 14 червня 2017 року, товар повинен був поставлений позивачем у місто Конотоп на склад "Нова Пошта" у строк до 24 липня 2017 року (включно).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення наведених умов договору та зазначених положень ЦК України, позивач здійснив поставку товару двома партіями, поставивши товар 26 липня 2017 року (чотири одиниці товару) та 07 серпня 2017 року (п'ята одиниця товару), що підтверджується наявними у справі доказами - експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта", отже, товар за договором поставлений в повному обсязі на склад "Нова Пошта" у м.Конотоп лише 07 серпня 2017 року і зобов'язання позивача вважаються виконаними саме з цієї дати.

Судом відхиляються доводи позивача про те, що поставка товару двома партіями була погоджена із відповідачем, оскільки вказані доводи не підтверджуються належними доказами.

Доводи позивача про те, що прострочення поставки другої частини товару відбулось внаслідок прострочення відповідача (не надання довіреності), також відхиляються судом, оскільки довіреність не є єдиним документом, без якого не може відбутися господарська операція, а невидача довіреності відповідачем на свого представника не змінює порядку виконання договору і не є простроченням кредитора, в розумінні ст. 613 ЦК України.

Крім цього, апеляційним господарським судом враховано, що згідно наявного у матеріалах справи листа від 15 серпня 2017 року за вих.№185 позивач повідомив відповідачу про затримку поставки автомату перекосу 8-1950-000, згідно договору, у зв'язку із тривалим розмитненням продукції, та просить продовжити строки поставки автомата перекосу 8-1950-000 в кількості 1 шт. на 12 днів та не застосовувати штрафні санкції.

Також у вказаному листі позивач просив відповідача розглянути проект Додаткової угоди до Договору №537-17 від 14 червня 2017 року, однак, матеріали справи не містять доказів укладення сторонами додаткових угод щодо зміни строків поставки товару.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення позивачем строків поставки товару за договором.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно пункту 5.1 договору оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі.

Відповідно до пункту 5.2 договору оплата здійснюється наступним чином: 100% вартості продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем після проходження нею вхідного контролю.

Згідно з пунктом 6.5 договору остаточне прийняття продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно -транспортної накладної.

Відповідно до пункту 6.1 договору сторони домовились, що до відносин за договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція П-7). Сторони зобов'язуються провести приймання продукції за кількістю і якісно відповідно до вказаних нормативних актів.

Відповідно до пункту 6 Інструкції П-7, приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача, при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а які швидко псуються продукції - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або її надходженням на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при її вивезенні одержувачем.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не врахував визначені пунктами 5.2 та 6.1 договору та пунктом 6 Інструкції П-7 строки проходження вхідного контролю, а також того, що обов'язок відповідача оплатити продукцію настає після отримання всієї партії, розмір якої визначений специфікацією до договору, а не її окремої частини.

Отже, згідно наведених умов договору та положень Інструкції П-7, строк на прийняття продукції за якістю та комплектністю (вхідний контроль) закінчився 27 серпня 2017 року, а тому саме з цієї дати повинен обраховуватись строк для оплати - 10 робочих днів.

Враховуючи наведене, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відлік строку на проведення оплати розпочався 28 серпня 2017 року та сплив 08 вересня 2017 року, а фактично відповідач здійснив оплату 21 вересня 2017 року, тобто. затримка в оплаті становить 11 днів.

При цьому, вартість отриманого товару відповідачем сплачена частково, лише в сумі 4 723 207,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням та не заперечується сторонами, отже, недоплата за товар становила 86576,10 грн.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно пункту 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 231 ГК України передбачено, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є державним підприємством та відноситься до державного сектору економіки.

Відповідно до пункту 7.3 договору, у випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 8% від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення.

Враховуючи наведені положення ст. 231 ГК України та п.7.3 договору, відповідач нарахував позивачу 21163,04 грн. пені, у тому числі 7695,65 грн. по накладній від 24 липня 2017 року за 2 дні прострочення та 13467,39 грн. по накладній від 05 серпня 2017 року за 14 днів прострочення, а також 384782,65 грн. штрафу у розмірі 8% від вартості продукції.

Суд першої інстанції, встановив, що відповідачем до періоду прострочення безпідставно включено день поставки товару, та здійснив перерахунок пені за періоди з 25 липня 2017 року по 25 липня 2017 року (один день прострочення поставки) та з 25 липня 2017 року по 07 серпня 2017 року (тринадцять днів прострочення поставки), відповідно сума пені за зазначені періоди складає 15703,27 грн.

У пункті 5.5 договору сторони домовились, що неустойка, що підлягає сплаті постачальником, а також понесені покупцем видатки й збитки, що підлягають відшкодуванню постачальником, розраховані в порядку, визначеному даним договором і чинним законодавством, можуть бути утримані покупцем в однобічному безумовному порядку (у тому числі після закінчення строку дії даного договору) із суми, що підлягає оплаті постачальником, шляхом відправлення покупцю відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки, розрахунків видатків і збитків. Утримання неустойки, видатків і збитків не спричиняє зміни ціни продукції.

Керуючись даним положенням договору відповідач направив позивачу на електронну адресу повідомлення від 11 вересня 2017 року №198е про утримання штрафних санкцій в сумі 86576,10 грн. із суми, що підлягає оплаті, а також розрахунок штрафних санкцій за даним договором.

Доводи позивача про те, що у договорі не зазначена його адреса електронної пошти, відхиляється судом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, адреса, на яку відповідач направив повідомлення, зазначена у листі позивача від 15 серпня 2017 року за вих.№185, а також використовувалась сторонами для листування.

Таким чином, штраф та пеня на загальну суму 86576,10 грн. правомірно утримані відповідачем при здійсненні оплати за поставлену продукцію.

З огляду на невірний розрахунок пені, здійснений відповідачем, суд першої інстанції дійшов юридично правильно висновку про обґрунтованість та правомірність зустрічних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом штрафних санкцій - неустойки (пеня, штраф) в розмірі: 15703,27,04 грн. (пеня) + 384782,65 грн. (штраф) - 86576,10 (утримана неустойка) = 313909,82 грн.

Згідно пункту 7.2 договору, у випадку порушення більш ніж 30 календарних днів строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Пунктом 7.6 договору визначено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня в сумі 58159,90 грн., у тому числі: по видатковій накладній від 24 липня 2017 року за період з 07 серпня 2017 року по 20 вересня 2017 року в сумі 36896,97 грн., по видатковій накладній від 04 серпня 2017 року за період з 18 вересня 2017 року по 20 вересня 2017 року (на всю суму вартості товару) в сумі 1976,62 грн. та по видатковій накладній від 04 серпня 2017 року за період з 21 вересня 2017 року по 14 червня 2018 року (на залишок боргу в сумі 86576,10 грн.) в сумі 19286,31грн.

Однак, оскільки судом встановлено, що затримка в оплаті отриманої продукції становить лише 11 днів, а, відповідно до пункту 7.2 договору, пеня починає нараховуватись з 31-го дня прострочення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для нарахування та стягнення пені з відповідача на користь позивача за порушення строку оплати за даним договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховані 98882,77 грн. інфляційних втрат коштів та 18424,50 грн. - 3% річних, однак, оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено строк оплати у період з 08 вересня 2017 року по 20 вересня 2017 року, суд першої інстанції, зробивши власний перерахунок, дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише 3% річних в сумі 5139,22 грн., а в іншій частині первісні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Під час вирішення спору позивачем було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому він вказав, що у разі, якщо суд дійде висновків про задоволення зустрічного позову, то просить суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) до 3000,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказаними нормами суду надана можливість пом'якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов'язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто, по суті, направлений на реалізацію вимог частини другої статті 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Дослідивши доводи позивача та оцінивши фактичні обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного і обґрунтованого висновку щодо можливості зменшити розмір стягуваних штрафних санкцій за порушення строку поставки продукції на 50% та стягнути з позивача на користь відповідача штрафні санкції у розмірі 156954,91 грн.

Підсумовуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 5139,22 грн., а в іншій частині позову (в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних та решти 3% річних) первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зустрічні позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню штрафні санкції (пеня та штраф) у загальному розмірі 156954,91 грн., а в іншій частині зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною одинадцятою статті 238 ГПК України визначено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

На підставі зазначеного положення ГПК України суд першої інстанції правомірно провів зустрічне зарахування вказаних сум та стягнув різницю між ними (151815,69 грн.) на користь відповідача за первісним позовом.

Щодо посилань позивача на безпідставне зменшення судом розміру витрат на правову допомогу, то вказані доводи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем було заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн., і суд першої інстанції, відповідно до положень ст. ст. 126, 129 ГПК України, підставно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог, що становить 330,60 грн.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Сумської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 06 грудня 2018 року - без змін.

2. Справу №920/508/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.03.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко