РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2019Справа № 910/17293/18
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом доПриватного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"
про стягнення 14 352, 79 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі - відповідач) про стягнення 14 352, 79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ.102590, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 12.09.2016 за участю застрахованого транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 відкрито провадження у справі №910/17293/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив, а також зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7955888.

10.01.2019 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла інформація про страхове покриття згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7955888.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "ПЗУ Україна" (за договором - Страховик) та ОСОБА_1 (за договором - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № AM. 102590 (далі - Договір), за яким Страховиком було застраховано майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля марки «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3

Як вбачається повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), 12 вересня 2016 року о 18.55 год ОСОБА_2 на вул. Лугова, 12 в м. Києві керуючи транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» д.н. НОМЕР_2, в'їхав в задню частину автомобіля «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам та з інформації, викладеної в європротоколі щодо обставин пригоди, винуватцем ДТП є водій автомобіля «Hyundai Santa Fe» д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_2, оскільки саме він в'їхав в автомобіль «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3

Як вбачається з рахунку-фактури № №АС-00004000 від 14.09.2016, наданого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, копія якого містяться в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3 склала 14 352,79 грн.

Так, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту № UA056/L01/01 від 15.09.2016, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 352,79 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 46021 від 16.09.2016, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 - водія транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» д.н. НОМЕР_2, який є винною особою у скоєнні ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі полісу № АЕ/7955888 зі строком дії з 15.04.2016 по 04.04.2017, цим полісом встановлено ліміт по майну у розмірі 100 000,00 грн. франшизу в розмірі 00,00 грн.

Отже, в даному випадку відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Hyundai Santa Fe» д.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_2, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 74, 76 ГПК України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Так, оскільки ДТП сталося у 2016 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3 - 2008 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3 перевищував 7 років, а тому слід дійти висновку, що коефіцієнт фізичного зносу має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Разом із тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що розмір страхового відшкодування був визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3

Таким чином, позивачем, при здійснені на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі фактичних витрат на ремонт автомобіля «Toyota Rav4», д.н. НОМЕР_3, не враховано коефіцієнт фізичного зносу, який при визначені розміру страхового відшкодування у даному випадку підлягає застосуванню, а відтак - вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у заявленому у даному позові розмірі є необґрунтованою.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що його права позивача за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, оскільки заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір страхового відшкодування визначений без врахування приписів пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а отже - вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків в розмірі 14 352, 79 грн. є необґрунтованими та у позові слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ч.18 ст. 9 та ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 22, 28, 29, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.03.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко