РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2019Справа № 910/16538/18
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"
про стягнення 5 592, 06 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (надалі - відповідач) про стягнення суми в якості страхового відшкодування в розмірі 5 592, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору комплексного добровільного страхування приватного майна № RZ.016132 від 09.06.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13.11.2017 за участю застрахованого транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 відкрито провадження у справі №910/16538/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив, а також зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/0886299.

26.12.2018 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла інформація про страхове покриття згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0886299.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1, як страхувальником, було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна № RZ.016132 (надалі - Договір), предметом страхування якого є автомобіля «Opel Astra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідки Управління патрульної поліції в Одеській області № 386710 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2017 у справі № 522/22497/17, 13.11.2017 о 11 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у м. Одеса по вул. Князівська, 40, при виїзді на нерегульованому перехресті з вул. Торгова не надав переваги у русі автомобілю «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до вищезазначеної Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2017 у справі № 522/22497/17, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що до нього звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору та позивач, у свою чергу, па підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 5 592,06 грн. (вартість ремонту склала 6 092,06 грн. та була зменшена на суму франшизи згідно договору), що підтверджується платіжним дорученням № 8177 від 15.11.2017 та згодом - 03.10.2018 на адресу відповідача направлено вимогу щодо компенсації суми страхового відшкодування, проте відповідач не виконав свої зобов'язання щодо відшкодування виплаченої страхової суми, що призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, як вбачається з інформації, що надана Моторно (транспортним) страховим бюро України про страхове покриття за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/0886299, станом на 13.11.2017 (тобто на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди) даний поліс не був діючим.

Отже, позивачем не доведено того факту, що саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності водія автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_2, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані вказаною особою внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності.

В якості доказу на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2, внаслідок ДТП, позивачем надано ремонтну калькуляцію №188669 від 13.11.2017, здійснену за допомогою системи «Audatex», відповідно до якої вартість ремонту склала 6 092,06 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, суд враховує, що Закони України "Про страхування" та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Так, оскільки ДТП сталося у 2017 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2 - 2006 року випуску, тобто на момент скоєння ДТП строк експлуатації автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2 перевищував 7 років, слід дійти висновку, що коефіцієнт фізичного зносу має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування.

При цьому, з наданої позивачем ремонтної калькуляції №188669 від 13.11.2017 неможливо встановити, що вартість ремонту автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2 розраховано з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тобто не надано доказів на підтвердження належним чином оціненої вартості ремонту автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2, що визначена у порядку та відповідно до приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Поряд з тим, суд враховує положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закріплене зазначеним положенням право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18).

Так, в матеріалах справи міститься копія заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» № 1113436 від 03.10.2018, що діяло від імені позивача згідно договору доручення №1 від 05.05.2009 та у даній заяві міститься вимога до відповідача про сплату на користь позивача страхового відшкодування на суму 5 592,06 грн.

Разом із тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того факту, що вказана заява була вручена відповідачеві, або направлена на його адресу, а відтак, доводи позивача про те, що, що ним було надано відповідачеві вимогу про сплату страхового не приймаються судом.

За приписами ст. ст. 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позивачем не доведено того факту, що саме відповідач є особою, що відповідальна за заподіяну водієм автомобілю НОМЕР_1 матеріальну шкоду у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 13.11.2017, а також не надано доказів на підтвердження встановлення належним чином оціненої вартості відновлювального ремонту автомобіля «Opel Astra», д.н. НОМЕР_2 та при цьому не надано доказів звернення позивача до відповідача щодо здійснення останнім страхового відшкодування на користь позивача у строк, що визначений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача, на які він посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги є безпідставними, а відтак, слід дійти висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду - не порушені відповідачем, у зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 592, 06 грн. в якості страхового відшкодування є необґрунтованими та у позові слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ч.18 ст. 9 та ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 28, 29, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.03.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко