ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.02.2019 Справа № 920/1034/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача не прибув

представника відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження справу №920/1034/18

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми

про стягнення 3 683,53 грн.,

встановив:

27.12.2018 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 3683,53 грн. заборгованості (в т.ч.: 1512,08 грн. пені, 101,43 грн. 3 % річних, 2070,02 грн. інфляційних втрат) за неналежне виконання умов договору від 25.07.2014 № 2821/14-РО-29 купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами даного спору.

Ухвалою суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1034/18. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та розгляд справи по суті призначено у судове засідання на 05.02.2019, ухвалою суду від 05.02.2019 розгляд справи відкладено на 26.02.2019.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, просить відмовити у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Позивач відповідь на відзив не подав, у судове засідання свого повноважного представника не направив.

Відповідач подав заперечення, у яких навів додаткові заперечення проти позовних вимог. Зокрема, у поданому запереченні відповідач наголошує, що відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» позивач не мав нараховувати неустойку, інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість з оплати поставленого природного газу, що існувала за договором № 2821/14-РО-29 від 25.07.2014, а нараховані, підлягають списанню, оскільки із змісту договору вбачається, що за ним постачався газ, що використовувався покупцем виключно для потреб виробництва теплової енергії, яка споживалась релігійними організаціями.

У судове засідання представник відповідача не прибув.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 2821/14-РО-29 купівлі-продажу природного газу від 25.07.2014 (далі за текстом Договір), позивач як продавець зобовязується передати у власність відповідачу як покупцю у 2014 році (з 01 липня по 31 грудня 2014 року) природний газ обсягом до 7,0 тис. куб.м, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобовязання оплатити природний газ на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 21 582,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у звязку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, а також 3% річних та інфляційні втрати.

Зі змісту п. 9.3. Договору вбачається, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється у 5 років.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що пеня нарахована позивачем відповідно до вимог п. 7.2 договору за невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору; з поданого розрахунку вбачається, що за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 1512,08 грн., а також 3% річних у сумі 101,43 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 2070,02 грн. за зобовязаннями листопада та грудня 2014 року.

В той же час, ст. 6 Цивільного кодексу України, встановлює принцип свободи договору, одним з елементів якого є право сторін відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, у пункті 6.3. договору між сторонами досягнуто домовленості про те, що у випадку наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

В п. 6.4. Договору № 2821/14-РО-29 від 25.07.2014 сторони встановили, що у разі виникнення заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки, річних, пені та штрафи;

3) у третю чергу погашається сума боргу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що зобов'язання з оплати 80,01 грн. пені та 8,57 грн. 3% річних за порушення строків виконання зобов'язання з оплати поставленого природного газу у листопаді 2014 року виконане 29.12.2014 року (здійснення оплати на суму 8023,48 грн.), а зобов'язання з оплати 1432,07 грн. пені, 92,86 грн. 3% річних, та 2070.02 грн. інфляційних нарахувань за порушення строків виконання зобов'язання з оплати поставленого природного газу у грудні 2014 року виконане 16.04.2015 (здійснення оплати на суму 12 415,84 грн.), що підтверджується довідкою по операціях за договором, а також детальним розрахунком суми боргу.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги порядок черговості зарахування платежів по Договору, який був визначений сторонами у п. 6.3., п. 6.4. Договору, суд приходить до висновку про те, що зобовязання з оплати пені, інфляційних нарахувань та 3% річних є виконаними, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача щодо необхідності списання вищезазначеної заборгованості у відповідності до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не подано суду доказів того, що він є теплопостачальною чи теплогенеруючою організацією у розумінні норм даного правового акту.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 01.03.2019.

СуддяОСОБА_2