ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.2019 Справа № 920/1012/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/1012/18

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Паркова, 3; ід. код 32367570)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Шкарупи Ольги Володимирівни (АДРЕСА_1; ід. номер НОМЕР_1)

про стягнення 39 376,00 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Колдовський В.М. (довіреність № 5/231 від 05.06.2018)

від відповідача: не прибув

Суть спору: до господарського суду звернулось Державне підприємство «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» з позовом до Фізичної особи-підприємця Шкарупи Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості в сумі 39376,00 грн., в тому числі: 31167,00 грн. основного боргу, 6298,00 грн. пені, 582,00 грн. 3% річних, 1329,00 грн. інфляційних втрат, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору про відшкодування оплати за комунальні послуги (компенсація витрат по електроенергії) № 3 від 03.01.2018.

Ухвалою суду від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1012/18. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та розгляд справи по суті призначено у судове засідання на 31.01.2019, за ухвалами суду розгляд справи відкладався до 19.02.2019 та до 26.02.2019 .

У судовому засіданні 26.02.2019 судом встановлено:

Відповідач відзиву на позов не подала, у судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила.

19.02.2019 від позивача до суду надійшли додаткові докази у справі, в тому числі: акти надання послуг, рахунки, акт звіряння розрахунків, довідка про суму заборгованості, заява про зміну суми основного боргу, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 18041,22 грн. основного боргу, 6298,00 грн. пені, 582,00 грн. суму 3% річних, 1329,00 інфляційних втрат.

25.02.2019 позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи заяви про уточнення суми штрафних санкцій, у якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 18041,22 грн. основного боргу, 3574,00 грн. пені, 306,59 грн. суму 3% річних, 1143,40 інфляційних втрат.

Судом постановлено протокольну ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, протокольну ухвалу занесено до протоколу судового засідання.

Присутній у судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

25.01.2018 між сторонами у справі було укладено договір про відшкодування оплати за комунальні послуги (компенсація витрат по електроенергії) №3 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1 якого позивач (виконавець за договором) надає, а відповідач (замовник за договором) проводить відшкодування оплати за електропостачання виконавцю відповідно пред'явлених рахунків щомісячно, ПДВ у тому числі, із врахуванням накладних витрат пропорційно до показників електролічильника, пов'язаних з обслуговуванням електричних установок до артсвердловини с. Ясени.

Розділом 2 укладеного договору сторонами погоджено терміни у умови поставок. Так, умови надання: із 01.01.2018 по 31.12.2018. Зобов'язання виконавця з надання вважається виконаним у момент передачі замовнику продукції. Замовник несе усі ризики загибелі або ушкодження продукції з моменту, коли продукція надана на місце призначення. Вартість транспортування входить у вартість продукції. Претензії з кількості пред'являються відповідно до законодавчих актів України. Усі претензійні матеріали повинні бути оформлені відповідно до «Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення» № 888 («Положення про поставки товарів народного споживання») і Інструкції про порядок приймання продукції за кількістю.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що замовник відшкодовує виконавцю вартість продукції згідно наданих рахунків у розмірі 100%, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. У разі зміни тарифів, розмір відшкодування переглядається відповідно до нових тарифів.

Як зазначав позивач, у порушення умов договору виставлені позивачем рахунки своєчасно не оплатив, чим порушив договірне зобов'язання. Разом з тим, судом встановлено, що протягом розгляду справи у суді відповідачем було сплачено частину заборгованості, відтак станом на дату ухвалення рішення сума основного боргу становить 18041,22 грн..

Сума основної заборгованості підтверджена наступними доказам: актами надання послуг № 34 від 25.01.2018, № 124 від 26.02.2018, № 199 від 26.03.2018, № 327 від 25.04.2018, № 393 від 25.05.2018, № 465 від 25.06.2018, № 537 від 30.07.2018, № 628 від 27.08.2018, № 756 від 25.09.2018, № 825 від 25.10.2018, рахунками № 5 від 25.01.2018, № 22 від 26.02.2018, № 36 від 26.03.2018, № 68 від 25.04.2018, № 83 від 25.05.2018, № 103 від 25.06.2018, № 117 від 30.07.2018, № 159 від 27.08.2018, № 190 від 25.09.2018, № 202 від 25.10.2018, актом звірки розрахунків станом на 31.01.2019, довідкою позивача про суму основного боргу.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Як встановлено судом, умовами договору № 3 від 25.01.2018 були чітко визначені строки внесення відповідачем відповідних платежів за надані послуги з електропостачання, однак, у встановлені строки відповідач свої договірні зобов'язання не виконав, що призвело до порушення прав позивача та змусило його звернутись до суду за їх захистом.

Відповідач наданим йому правом на участь у судових засіданнях та подання доказів не скористався, доказів повної сплати заборгованості суду не подав.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18041,22 грн. основного боргу.

Крім суми основного боргу, позивач згідно поданих суду уточнень позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 3574,00 грн., 3% річних у сумі 306,59 грн., інфляційні нарахування у сумі 1143,40 грн. за порушення зобов'язання.

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У пункті 4 договору про відшкодування оплати за комунальні послуги сторони домовились, що несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за цим договором відповідно до чинного законодавства. У випадку несплати у встановлений термін оплати за відшкодування електропостачання, замовник виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочки.

Дані положення укладеного між сторонами договору повністю узгоджуються з положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином право позивача на стягнення з відповідача сум пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного договору, підтверджене наявними у справі доказами, відтак позовні вимоги в цій частині суд визнає правомірними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 123, 129, 130 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шкарупи Ольги Володимирівни (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Паркова, 3; ) 18041,22 грн. заборгованості за договором № 3 від 25.01.2018 про відшкодування оплати за комунальні послуги (компенсація витрат по електроенергії), 3574,00 грн. пені, 306,59 грн. суму 3% річних, 1143,40 грн. інфляційних нарахувань; 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 01.03.2019.

СуддяВ.Л. Котельницька