ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"04" березня 2019 р. Справа № 903/55/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ"

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Парфенюк А. С., ордер серія ВЛ № 000,018776, ОСОБА_1;

від відповідача: Рабан М. Т., ліквідатор.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом від 16.01.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ", оформленого протоколом загальних зборів № 2 від 21.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неповідомлення його, всупереч вимогам ст. 61 Закону України "Про господарські товариства", про скликання та проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" 21.08.2017 року.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2019 року.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року відкладено підготовче засідання, зобов'язано відповідача подати додаткові докази, позивача - відповідь на відзив.

04.03.2019 року відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив на позов, в якому просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України. Даний з додатками приєднано до матеріалів справи.

04.03.2019 року позивач подав клопотання про повернення судового збору сплаченого при подачі позову та повернути оригінал квитанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначається, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно із ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Судом засвідчується та приймається до уваги те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення вказаних спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом (як правило) без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство за для судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Визначена позиція суду узгоджується та повністю відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 20.02.2018 року по справі №910/10829/17.

Суд зазначає, що у провадженні Господарського суду Волинської області (суддя Дем'як В.М.) перебуває справа №903/705/17 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" про банкрутство.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" (45638, Волинська область, Луцький район, с. Лище, вул. Центральна 80, код 32313299).

Постановою суду від 10.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого Рабана М. Т.

Особливості та порядок заявлення кредиторами вимог до боржника визначені приписами статей 23 - 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діє з 19.01.2013р.).

Відповідно до своєї правової конструкції, стаття 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у її сукупністю із статтею 25 цього ж Закону, направлена на виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь у санації боржника і визначає особливості та порядок заявлення кредиторами вимог до боржника.

В силу частини ч.8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, яка діяла з 19.01.2013р.:

- Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (абзац 1).

- Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав (абзац 2).

- Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника (абзац 3).

- Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (абзац 4).

Статтею 23 вказаного Закону визначено порядок пред'явлення кредиторами вимог до боржника у справі про банкрутство, провадження у якій здійснюється за загальною процедурою. Так, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Положеннями статей 23 та 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на господарський суд покладено обов'язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

При цьому, виходячи з положень Господарського процесуального кодексу України та норм статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, відповідно до наведених норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу конкурсного (заставного) кредитора з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов'язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення та доведення порушення його прав оскаржуваним рішенням.

Зазначена правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постанові від 08.08.18р. у справі № 24-7/210-05-8241.

Також Верховним судом у правовому висновку від 06.04.2018 у справі N 925/1874/13) зазначено, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд зазначає, що стадійність розгляду справи про банкрутство (розпорядження майном, санація чи ліквідаційна процедура), жодним чином не суперечить приписам ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", адже справа про банкрутство впродовж усього її розгляду знаходиться у провадженні господарського суду, який через реалізацію постійного контролю забезпечує та здійснює як захист прав банкрута, так і кредиторів.

За таких обставин суд вважає, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, стосовно сторони у котрій (ТОВ "Топ Світ") іншим складом суду порушено провадження у справі про банкрутство, яка, в свою чергу, знаходиться на стадії ліквідаційної процедури, в окремому позовному провадженні (поза межами розгляду справи про банкрутство) є порушенням правил предметної та суб'єктної юрисдикції та виступає правовою підставою для закриття провадження у справі в порядку визначеному п. 1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, спір між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топ Світ" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ", оформленого протоколом загальних зборів № 2 від 21.08.2017 року має бути розглянутий у межах справи 903/705/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Світ", а не в окремому позовному провадженні у даній справі.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому суд зазначає, що відповідно ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 5.2. постанови від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній, як окремий процесуальний документ.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн. згідно квитанції від 11.01.2019 року.

Враховуючи викладене, клопотання позивача по справі - ОСОБА_1 про повернення судового збору в сумі 1921,00 грн. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

1. Закрити провадження у справі в зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

2. Клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченої суми судового збору задоволити.

3. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку Волинської області (м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ) повернути ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1921,00 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжної квитанції №0.0..1 від 11.01.2019 року на суму 1921,00 грн., відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

4. Оригінал платіжної квитанції №0.0..1 від 11.01.2019 року на суму 1921,00 грн., повернути позивачу - ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення (ст.ст.256, 257 ГПК України).

Суддя С. В. Костюк