РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Чернігів

справа № 927/27/19

Суддею Господарського суду Чернігівської області Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами загального позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед»,

проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716, м. Київ, 03187

до відповідача: Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації, вул. І. Мазепи, 1-Б, м. Чернігів, 14005

предмет спору: про стягнення 452729,73грн

за участю представників сторін:

від позивача:не прибув;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 06.03.2019, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (надалі – Товариство) подано позов до Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації (надалі – Управління) про стягнення 452729,73грн, з яких 346930,00грн втрат від інфляції за період з липня 2017 року по листопад 2018 року та 105799,73грн – 3% річних за період з 01.08.2017 по 31.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі № 927/1010/14, що набуло законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 2485000,00грн основного боргу, 303170,00грн втрат від інфляції та 129288,00грн – 3% річних. У подальшому, враховуючи невиконання відповідачем рішення суду від 04.09.2014 у справі № 927/1010/14, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з відповідача 1848840,00грн втрат від інфляції та 216705,62грн – 3% річних. Рішенням суду від 29.08.2017 у справі № 927/772/17, що набуло законної сили, вказаний позов задоволено в повному обсязі, присуджено до стягнення інфляційні втрати за період по червень 2017 року та трьох відсотків річних – по 31.07.2017.

Враховуючи, що на даний час рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі № 927/1010/14 залишається невиконаним, позивач, в межах цього позову просить стягнути з відповідача 346930,00грн втрат від інфляції за період з липня 2017 року по листопад 2018 року та 105799,73грн – трьох відсотків річних за період з 01.08.2017 по 31.12.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2019, після усунення недоліків позовної заяви б/н від 18.12.2018, її прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/27/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.02.2019. Також, цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: відповідачу – 15-денний строк з дня вручення ухвали, але не пізніше 11.02.2019, для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву; позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 18.02.2019, для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив.

11.02.2019, тобто у встановлений судом строк, відповідачем подано суду та позивачу відзив на позовну заяву, разом з доказами його направлення на адресу іншої сторони, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність вини Управління в неналежному виконанні зобов’язань за договором № 11 від 08.11.2012 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти. А саме, не проведенням розрахунку за поставлене позивачем, на підставі видаткової накладної № СФ-000145 від 21.11.2012 медичне устаткування, флюорографів пересувних (на шасі автомобіля з апаратом рентгенівським) (2 одиниці), враховуючи, що ним були здійснені всі залежні від нього дії для оплати вартості отриманого обладнання. Як зазначив відповідач, у відповідності до абзацу 3 пункту 10.1. наказу Міністерства фінансів України №1569/21881 від 23.08.2012 «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів» для проведення своєчасних розрахунків, ним, Головному управлінню Державної казначейської служби у Чернігівській області, було надано платіжне доручення №440 від 03.12.2012, яке було повернуто останнім без виконання і, як наслідок, оплата за поставлене позивачем у 2012 році обладнання здійснена не була, з причин фактичної відсутності бюджетного фінансування. Кошти, що надійшли на рахунок відповідача, були використані для оплати статей захищених видатків, перелік яких визначено частиною 2 статті 55 Бюджетного кодексу України.

При цьому, відповідач просив суд врахувати, що ним постійно вживаються заходи направлені на погашення наявної заборгованості перед позивачем, про що, в тому числі, свідчать неодноразові звернення до Міністерства фінансів України та Чернігівської обласної державної адміністрації із запитами про виділяння додаткових коштів для погашення наявної заборгованості (копії листів: № 03/1-04/4574 від 03.11.2017, № 04-21/638 від 02.02.2018, № 03/1-04/3175 від 05.07.2018, № 03/1-04/3208 від 06.07.2018, № 03/1-03/3951 від 21.08.2018, № 04-21/4576 від 02.10.2018, № 04-21/4956 від 23.10.2018, № 03/1-03/692 від 07.02.2019, № 03/1-03/1041 від 26.02.2019 додані до матеріалів справи).

З пояснень відповідача вбачається, що за своєю організаційно-правовою формою Управління є державним органом і єдиним джерелом фінансування є надходження асигнувань з державного або обласного бюджету. Відсутність таких коштів призвела до утворення кредиторської заборгованості перед позивачем, яку відповідач не має можливості самостійно погасити. Зокрема, звертає увагу суду на те, що в розрахунку втрат від інфляції за грудень 2017 року позивачем допущено арифметичну помилку, а саме вказано розмір таких втрат – 28850,00грн, натомість їх розмір у вказаному періоді становить 24850,00грн.

Позивач, у підготовчому судовому засіданні 20.02.2019, повідомив суд про відсутність наміру надавати відповідь на відзив у порядку, визначеному статтями 166, 184 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України).

За результатами підготовчого засідання 20.02.2019, суд, керуючись п. 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.03.2019, про що виніс ухвалу від 20.02.2019.

Сторони у судове засідання по розгляду справи по суті не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за №460 та №479.

Натомість на поштову адресу Господарського суду Чернігівської області від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання 06.03.2019 за відсутності його повноважного представника.

Аналогічне за змістом клопотання направлено позивачем на електронну поштову адресу суду, однак, враховуючи що зазначений документ не містить електронного цифрового підпису, - він залишений судом без розгляду.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу Ураїни (надалі - ГПК України) встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 частини 3 зазначеної статті встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на приписи частини 3 статті 202 ГПК України та беручи до уваги, що явка представника позивача у судове засідання не визнавалася обов’язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання відповідача про проведення судового засідання 06.03.2019 за відсутності його повноважного представника, що направлено на поштову адресу, судом задоволено.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14, яке набрало законної сили 19.09.2014, з Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» стягнуто 2485000,00грн основного боргу, 303170,00грн втрат від інфляції та 129288,00грн – 3% річних, а також судовий збір у сумі 58349,20грн.

Вказаним рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 встановлено наявність заборгованості Управління перед Товариством за договором про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 11 від 08.11.2012 (надалі – Договір) у розмірі 2485000,00грн, яку присуджено до стягнення. У зв’язку з невиконанням Управлінням грошових зобов’язань за Договором, судом, в межах вказаної справи на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) також стягнуто з Управління на користь Товариства 303170,00грн втрат від інфляції (за період з грудня 2012 року по липень 2014 року) та 129288,00грн – 3% річних (за період з 11.12.2012 по 04.09.2014).

Враховуючи, що Управління не виконало рішення суду від 04.09.2014 у справі №927/1010/14, Товариство звернулось з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Управління 1848840,00грн втрат від інфляції та 216705,62грн – 3% річних.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2017 у справі №927/772/17, яке набрало законної сили 22.11.2017, позов Товариства до Управління задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 3% річних у розмірі 1848840,00грн інфляційних втрат (за період з серпня 2014 року по червень 2017 року) та 216705,62грн трьох відсотків річних (за період з 05.09.2014 по 31.07.2017).

З огляду на те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 залишається не виконаним до цього часу, присуджена до стягнення заборгованість у сумі 2485000,00грн за поставлене медичне обладнання відповідачем не погашена, що ним не заперечується, позивач звернувся з позовом, у якому на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просить стягнути на його користь 346930,00грн втрат від інфляції (за період з липня 2017 року по листопад 2018 року) та 105799,73грн – 3% річних (за період з 01.08.2017 по 31.12.2018) нарахованих на суму непогашеного боргу – 2485000,00грн, встановленого рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правові підстави виникнення цивільних прав та обов’язків передбачені статтею 11 ЦК України.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов’язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов'язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов’язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов’язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов’язання відповідачем.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: від 23.10.2018 у справі № 913/70/18, від 10.04.2018 у справі № 910/8904/17; Верховного Суду України у постановах: від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).

Як встановлено судом, рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 (набрало законної сили 19.09.2014) та від 29.08.2017 у справі №927/772/17 (набрало законної сили 22.11.2017) з відповідача на користь позивача було стягнуто 2485000,00грн основного боргу, 303170,00грн втрат від інфляції (за період з грудня 2012 року по липень 2014 року), 129288,00грн – трьох відсотків річних (за період з 11.12.2012 по 04.09.2014) і 58349,20грн судового збору та 1848840,00грн інфляційних втрат (за період з серпня 2014 року по червень 2017 року), 216705,62грн трьох відсотків річних (за період з 05.09.2014 по 31.07.2017) і 30981,69грн судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.

Враховуючи, що у справах №927/1010/14, №927/772/17 та у даній справі беруть участь ті самі особи, обставини, які встановлені рішеннями у зазначених справах та входять до предмету доказування в даній справі є преюдиціальними та не підлягають повторному доведенню.

Наведені обставини також підтверджуються звітом відповідача про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7м) станом на 01 січня 2019 року, до якого включена кредиторська заборгованість у розмірі 2485000,00грн.

Оскільки відповідачем до цього часу не сплачено позивачу основний борг у розмірі 2485000,00грн, присуджений до стягнення рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14, суд дійшов висновку про правомірне нарахування та заявлення до стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України втрат від інфляції за період з липня 2017 року по листопад 2018 року та трьох відсотків річних за період з 01.08.2017 по дату подачі позову до суду, а саме по 28.12.2018.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні її розміру у грудні 2017 року, що становить 24850,00грн замість 28850,00грн (заявлених позивачем).

Таким чином, судом взято до уваги зауваження відповідача про невірне визначення позивачем суми інфляційних витрат у грудні 2017 році.

Перерахований судом розмір втрат від інфляції за період з липня 2017 року по листопад 2018 року становить 342930,00грн, що є меншим від заявленої позивачем суми до стягнення. Відтак, у частині стягнення інфляційних витрат позов підлягає частковому задоволенню в сумі 342930,00 грн у вказаному періоді.

Судом також проведено перерахунок трьох відсотків річних на дату подачі позову до суду, з огляду на те, що відповідні нарахування мають визначаються позивачем саме на час подачі позову (п.1.11 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 за № 14). Днем подачі позову б/д від 18.12.2018 до суду є 28.12.2018, про що свідчать відмітки на конверті, у якому направлено до суду позовну заяву.

Перерахований судом розмір трьох відсотків річних за період з 01.08.2017 по 28.12.2018 становить 105186,99грн, що є меншим від заявленої позивачем суми до стягнення. Відтак, позов у частині стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню частково в сумі 105186,99грн у вказаному періоді.

Доводи відповідача щодо неможливості погасити наявну заборгованість внаслідок відсутності відкритих асигнувань судом залишено поза увагою, оскільки згідно частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов'язань. Відтак, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення його від виконання договірного зобов'язання щодо перерахування плати за отриманий товар.

У відповідності до статті 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, позивачу за рахунок відповідача має бути відшкодований сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду в сумі 6721,68грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716, м. Київ, 03680, ) до Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. І. Мазепи, 1-Б, м. Чернігів, 14005, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. І. Мазепи, 1-Б, м. Чернігів, 14005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716, м. Київ, 03680, ) 342930,00грн інфляційних втрат та 105186,99грн трьох відсотків річних.

3. Стягнути з Управління охорони здоров’я Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. І. Мазепи, 1-Б, м. Чернігів, 14005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716, м. Київ, 03680, ) 6721,68грн судового збору.

4. У решті позову відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06.03.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                          А.В. Романенко