РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019Справа № 910/17314/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд"

про стягнення 3 506 845, 60 грн.

Представники:

від позивача: Пуговкіна А.Є.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 751 526, 12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № ТД-1153 поставки нафтопродуктів від 07.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.02.2019.

Крім того, разом з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі ціни позову - 3 751 526, 12 грн. та судового збору - 56 272, 89 грн., які обліковуються на відомому позивачу поточному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" № 1602 в АТ «ОТП Банк» МФО 300528 та будь-яких інших відкритих рахунках ТОВ "Техойл Трейд" у банках.

07.02.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за переданий за договором № ТД-1153 поставки нафтопродуктів від 07.06.2016 товар у розмірі 3 506 845, 60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

У судовому засіданні 07.02.2019 представник позивача підтримав подану заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме стягнення заборгованості у розмірі 3 506 845, 60 грн. за договором № ТД-1153 поставки нафтопродуктів від 07.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/17314/18 призначено на 28.02.2019.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (далі - по купець) укладено договір № ТД-1153 поставки нафтопродуктів, умовами якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов'язується передавати у власність і відпускати покупцеві нафтопродукти через мережу автозаправних станцій продавця по одноразових бланках-дозволу (талонах), які дають право на отримання нафтопродуктів і належать покупцю, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати нафтопродукти згідно умов договору. Покупець купує нафтопродукти з комерційною метою для подальшого їх перепродажу.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна вартість договору визначається у розмірі загальної вартості пального та наданих послуг, прийом-передача яких підтверджена видатковими документами, оформленими сторонами в порядку та на умовах, визначених договором, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частині даного договору.

Оплата товару здійснюється на умовах попередньої оплати на підставі рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Днем перерахування коштів вважається дата зарахування коштів на р/р продавця. Разом з тим, даний пункт не виключає можливість здійснення оплати на умовах відстрочки платежу (п. 5.2. договору).

Згідно п. 5.3. договору, ціна на нафтопродукти є договірною, визначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних на підставі Протоколу про щотижневе узгодження ціни на нафтопродукти (додаток №6 до договору) та дійсна протягом строку, зазначеного у п. 3 цього протоколу. Цей строк дії ціни також зазначається у рахунку-фактурі, що надається покупцю.

У разі оплати покупцем рахунку-фактури після спливу строку дії ціни, продавець вправі здійснити поставку товару за цінами, які діють в день зарахування коштів за товар, з наступним переоформленням відповідної видаткової накладної. У разі відмови покупця отримати товар за новими цінами, продавець повертає отримані кошти на розрахунковий рахунок покупця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання.

Відповідно до п. 6.4. договору, покупець зобов'язаний, зокрема, своєчасно здійснювати оплату нафтопродуктів, відповідно до умов даного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, а у фінансовому відношенні- до повного виконання сторонами фінансових зобов'язань (п. 10.2. договору, в редакції додаткової угоди від 31.12.2016).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 4 327 313, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними № 9088 від 08.11.2018 на суму 2 225 342, 40 грн., № 9160 від 13.11.2018 на суму 1 946 651, 52 грн., № 10209 від 31.12.2018 на суму 16 113, 60 грн., № 279 від 10.01.2019 на суму 109 572, 48 грн., № 392 від 21.01.2019 на суму 29 633, 40 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 520 467, 80 грн., що підтверджується копіями банківських виписок.

При цьому, 14.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" (новий боржник) було укладено договір № ТД-3595/ПД про переведення боргу, згідно якого первісний боржник переводить на нового боржника частину основного боргу на суму 300 000, 00 грн., що виник на підставі договору № ТД-1153 поставки нафтопродуктів від 07.06.2016, а новий боржник повинен оплатити кредитору частину заборгованості первісного боржника (300 000, 00 грн.) у термін до 27.12.2018.

Згідно банківської виписки по рахунку позивача за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" було перераховано позивачу 300 000, 00 грн. згідно умов договору № ТД-3595/ПД про переведення боргу від 14.12.2018, внаслідок чого заборгованість відповідача зменшилась на зазначену суму.

Тож, з урахуванням зазначеного вище, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" складає 3 506 845, 60 грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за листопад 2018, які підписаний представниками сторін та скріплені їх печатками (копія в матеріалах справи).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем направлялись на адресу відповідача вимоги № 268 від 16.11.2018, № 268/1 від 23.11.2018, в яких позивач вимагав від відповідача в семиденний строк від дня отримання даної вимоги перерахувати суму заборгованості за поставлені нафтопродукти, що підтверджується описами вкладення у цінний лист та копіями фіскальних чеків від 19.11.2018 та від 23.11.2018.

Відповідач на зазначені вище вимоги відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 3 506 845, 60 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ТД-1153 від 07.06.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 4 327 313, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними № 9088 від 08.11.2018 на суму 2 225 342, 40 грн., № 9160 від 13.11.2018 на суму 1 946 651, 52 грн., № 10209 від 31.12.2018 на суму 16 113, 60 грн., № 279 від 10.01.2019 на суму 109 572, 48 грн., № 392 від 21.01.2019 на суму 29 633, 40 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Однак, відповідач оплати поставленого товару у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" утворилась заборгованість у розмірі 3 506 845, 60 грн.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405 та постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 910/15918/14.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, приймаючи до уваги рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань є таким що настав та відповідач повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, у даному випадку з моменту підписання видаткових накладних, які додано до позовної заяви, тож за видатковою накладною № 9088 від 08.11.2018, починаючи з 09.11.2018 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 9160 від 13.11.2018 починаючи з 14.11.2018 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 10209 від 31.12.2018 починаючи з 02.12.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 279 від 10.01.2019 починаючи з 11.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 392 від 21.01.2019 починаючи з 22.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з оплати поставлених нафтопродуктів.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № ТД-1153 поставки нафтопродуктів від 07.06.2016 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 506 845, 60 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, суд відзначає, що при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було сплачено судовий збір в сумі 56 272, 89 грн., однак враховуючи зменшення розміру позовних вимог, судовий збір у розмірі 3 670, 21 грн. підлягає поверненню позивачу.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Трейд" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ідентифікаційний код - 40458839) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (61058, м. Харків, вул. Ромена Роллана, буд. 12, ідентифікаційний код - 39197130) 3 506 845 (три мільйона п'ятсот шість тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 60 коп. - заборгованості та 52 602 (п'ятдесят дві тисячі шістсот дві) грн. 68 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 11.03.2019.

Суддя Щербаков С.О.