СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 922/1779/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

за участю представників сторін:
від позивача: Конопля О.М. - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.09.2018 №ЗП001813) -за довіреністю 08.10.2018 №01-26/5584;

від відповідача: Печенізький В.С. за довіреністю від 03.01.2019 №40/17/34-12;

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 (суддя Хотенець П.В.), ухвалене в м. Харкові об 11 год. 02 хв., повний текст якого складений 14.11.2018,

у справі №922/1779/18

за позовом: Акціонерного товариства «Харківобленерго», м.Харків,

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м.Харків,

про стягнення 225672,01 грн,

ВСТАНОВИЛА:

27.06.2018 АТ «Харківобленерго» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 225672,01грн, з яких: 179862,10грн плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року; пеня в розмірі 37177,26грн, 3% річних у розмірі 3433,33грн, інфляційні втрати в розмірі 5199,32грн (т.1,а.с.4-15).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 179862,10грн перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року, 18588,63грн пені, 3433,33грн 3% річних, 5199,32грн інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у сумі 3106,25грн; в решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 193, 216, 230, 232, 275 ГК України, статті 6, 509, 525-527,546, 549, 610, 625 ЦК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту виконання позивачем умов договору про постачання електричної енергії від 18.08.2014 №321,61 та порушенням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення оплати, обґрунтованістю нарахування пені на заборгованість, у відповідності до пункту 6 Порядку розрахунків - додатку №2 до договору; інфляційних втрат, 3% річних та нарахувань за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за спірний період: листопад 2017 року, січень-березень 2018 року.

Крім того, судом першої інстанції з посиланням на статтю 551 ЦК України, статтю 233 ГК України зменшено розмір пені на 50% до 18588,63грн у зв`язку з тим, що: відповідач є державною бюджетною установою та фінансується за рахунок державного бюджету України; відповідач є військовою частиною оперативного призначення та її особовий склад виконує завдання в зоні проведення антитерористичної операції, у зв`язку з чим основними видами діяльності частини є закупівля озброєння та бойової техніки, забезпечення військовослужбовців в зоні АТО усім необхідним майном та продуктами харчування. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі завдають шкоду інтересам держави та її обороноздатності.

Військова частина НОМЕР_1 із рішенням суду першої інстанції не погодилась та 08.12.2018 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що: по-перше, відповідач відповідно до п.4.4 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 N28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за N417/1442 (надалі Правила користування електричною енергією), та п.5.5. договору постачання електричної енергії від 18.08.2014 №321,61 своєчасно направив позивачеві листи про коригування договірних величин; по-друге, рахунки на оплату електроенергії за жовтень 2017 року, лютий та березень 2018 року отримані неуповноваженою особою, оскільки довіреності на право проведення відповідних дій не відповідають вимогам, встановленим статтями 245-247 ЦК України і не містять реєстраційних даних, а саме: довіреність на Шаринського В.М., яка видана на строк з 01.01.2017 по 31.12.2017, не містить дати її вчинення та терміну дії, а довіреність, видана Шаринському В.М. на період з 01.01.2018 по 31.12.2018, підписана особою, неуповноваженою на це установчими документами Військової частини НОМЕР_1 , що, на думку скаржника, свідчить про необґрунтованість вимог позивача про нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат за вказаний період.

Відзивом від 11.01.2019 АК «Харківобленерго» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що: листом від 05.12.2017 позивач відмовив відповідачу в узгодженні коригування договірної величини споживання електричної енергії на листопад 2017 року, оскільки споживач несвоєчасно звернувся за її коригуванням, а саме: 01.12.2017, в перше число наступного місяця, тобто в наступний розрахунковий період; листами від 23.01.2018 та від 28.02.2018 позивачем не було узгоджено коригування договірної величини споживання електричної енергії на січень, лютий 2018 року, оскільки скоригована величина не може перевищувати величину дозволеної потужності, що зазначена у договорі про постачання електричної енергії, та становить 168000квт/г, відповідно до роз`яснень НКРЕ України, наданих у листі від 24.07.2013 №5055/26/47-13; коригування договірних величин споживання електричної енергії за березень 2018 року не проводилося у зв`язку з відсутністю відповідного листа відповідача. Крім того, вказує на те, що довіреності, що видані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформлені у відповідності до вимог статей 245-247 ЦК України, оскільки містять дати їх видачі. Також вказує на те, що відповідно до Положення про Військову частину НОМЕР_1 заступник командира військової частини має право здійснювати функції по керівництву частиною.

Клопотанням від 26.02.2019 відповідач просить долучити до матеріалів справи дані щодо розрахунків Військової частини НОМЕР_1 перед АК «Харківобленерго» за спожиту електроенергію за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року та копії підтверджуючих документів.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, оскільки в порушення вимог статті 269 ГПК України учасник справи не надав доказів неможливості подання додаткових документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. При цьому з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача був присутній в судових засіданнях місцевого господарського суду та мав можливість надати ці документи на підтвердження своїх вимог та заперечень, які були у нього в наявності. Крім того, скаржник не зазначає на підтвердження яких саме обставин чи заперечень він надає відповідні документи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_1 у повному обсязі сплачена спожита електрична енергія за спірний період, та про відсутність зауважень щодо здійсненого позивачем розрахунку нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

18.08.2014 між АК "Харківобленерго" (постачальником) та Військовою частиною № НОМЕР_1 (споживачем) укладений договір про постачання електричної енергії №321,61, п.1 якого встановлено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 «Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (т.1, а.с.26-30).

Пунктом 2.1 цього договору встановлено, що під час його виконання, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок, іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов`язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних актів.
Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору встановлено, що постачальник електричної енергії зобов`язаний постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділу 6 договору, відповідно до додатку №1 «Договірні величини електроспоживання на _____рік»; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (далі ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Споживач зобов`язаний, зокрема: виконувати умови цього договору; дотримуватись режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 та режиму роботи електроустановки. Щомісячно у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяг спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток №9 до Договору «Звіт про обсяг спожитої за розрахунковий період електричної енергії); призначати відповідальних за прийняття рахунків та іншої кореспонденції, що надходитиме від АК «Харківобленерго» на підставі наказу про призначення відповідальних осіб (п.2.3 договору).

У п.п.2.3.3 п.2.3 цього договору встановлено, що споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 «Порядок розрахунків».

Згідно з п.п.3.2.2 п.3.2 цього договору споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у порядку, встановленому умовами розділу 5 цього договору.
Пунктом 5.5 даного договору встановлено, що звернення споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядається постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.
Відповідно до п.п.4.2.2 п.4.2 цього договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електричної енергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним (за підсумками минулого року) обсягом споживання 50000кВтг і більше (ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»).
Згідно з п.4.2.1 цього договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 «Порядок розрахунків», до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Відповідно до пункту 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору про постачання електричної енергії від 18.08.2014 постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

На виконання умов договору уповноваженими особами відповідача отримані рахунки за використану електричну енергію, акт за використану електричну енергію, акти приймання передачі за жовтень, листопад, грудень 2017 року, лютий та березень 2018 року, відповідно, 01.11.2017, 01.12.2017, 04.01.2018, 02.03.2018 та 03.04.2018, що підтверджується книгою реєстрації видачі рахунків за використану електричну енергію та довіреностями, виданими відповідачем (т.1, а.с. 35-38,66-68,70-72). Рахунок за січень 2018 року надісланий відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчить реєстр згрупованих поштових відправлень (т.1, а.с.69).

01.12.2017, 22.01.2018 та 26.02.2018 Військова частина НОМЕР_1 зверталась до АТ «Харківенергозбут» з листами, в яких просила скоригувати договірну величину електроенергії, відповідно, на листопад 2017 року, січень та лютий 2018 року (т.1, а.с.118, 120, 122).

Листом від 25.11.2017 позивач повідомив відповідача, що коригування договірної величини споживання електричної енергії на листопад 2017 року не узгоджено у зв`язку із несвоєчасним зверненням (т.1,а.с.117).

У листах від 19.01.2018 та від 26.02.2018 позивач зазначив про неузгодження коригування договірної величини у зв`язку з тим, що скоригована величина з урахуванням графіку роботи споживача, не може перевищувати величину дозволеної потужності, що зазначена у договорі про постачання електричної енергії (т.1,а.с. 119,121).

Відповідач оплату за одержану електричну енергію здійснив у повному обсязі, що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції, проте з простроченням прийнятих на себе грошових зобов`язань, що підтверджується випискою по особовому рахунку АТ «Харківобленерго» (т.1,а.с.123-126).

У зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань та перевищенням договірних величин споживання електричної енергії, 27.06.2018 АТ «Харківобленерго» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 225672,01грн, з яких: 179862,10грн плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року; пеня в розмірі 37177,26грн, 3% річних у розмірі 3433,33грн, інфляційні втрати в розмірі 5199,32грн (т.1,а.с.4-15).

07.11.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.39-46).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до приписів частини 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення плати за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 3% річних, інфляційних втрат та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 18.08.2014 №321,61.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частин 6,7 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" в редакції, чинній на момент укладення договору споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. У випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

У статті 27 Закону України "Про електроенергетику" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою визначаються правопорушення в електроенергетиці та встановлюється відповідальність за такі правопорушення, відсутні наслідки перевищення споживачем лімітів електроспоживання.

Положеннями частини сьомої статті 27 Закону України "Про електроенергетику" як санкції визначено платежі, передбачені частинами третьою - п`ятою статті 26 Закону, тоді як сплата двократної вартості за перевищення договірних величин споживання та за перевищення договірних величин потужності споживання встановлена частинами шостою та сьомою статті 26 цього Закону (якою визначаються обов`язки та відповідальність споживачів енергії).

Пунктом 4.4 Правил користування електричною енергією в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії. Споживач, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживач постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п`яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача.

Підпунктом 7 пункту 8.1 Правил користування електричною енергією встановлено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право: на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.
З аналізу положень статей 26,27 Закону України «Про електроенергетику», пунктів 4.4., 6.14, 6.15, 8.1 Правил користування електричною енергією з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що нарахування двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є встановленим законом спеціальним способом визначення вартості спожитої електричної енергії із застосуванням подвійного тарифу, а не видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.04.2018 у справі №926/2121/17.

11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", пунктом 23 Розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин щодо перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а саме: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року, нормами Закону України Про електроенергетику, яка передбачала нарахування двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії споживачам, втратила чинність.

Пунктом 2.1 договору про постачання електричної енергії від 18.08.2014 №321,61 встановлено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок, іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов`язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних актів.
Закон України "Про ринок електричної енергії", чинний на момент виникнення спірних правовідносин, не встановлює для споживача обов`язку сплати двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину.

Судова колегія зазначає, що положення пункту 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачають продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів, яким є Правила і Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 №441 (надалі Порядок).

Згідно з пунктом 13 Порядку, споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п`ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Правила користування електричної енергією на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, проте, Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.6 Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 6.17 Правил передбачено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.
Відповідно до підпункту 7 пункту 8.1 Правил постачання електричної енергії постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Підпунктом 4.2.2 п.4.2 договору від 18.08.2014 №321,61, укладеного між АК "Харківобленерго" та Військовою частиною НОМЕР_1 , встановлено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електричної енергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним (за підсумками минулого року) обсягом споживання 50000кВтг і більше (ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»).
При цьому, даний пункт договору містить в собі відсильну норму на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка, як зазначено вище, втратила чинність 11.07.2017 на підставі Закону України Про ринок електричної енергії, а отже з урахуванням положень п 2.1 договору від 18.08.2014 №321,61 сторони повинні при виконанні умов договору враховувати положення саме чинного законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин вже не передбачало сплату двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлювало її розміру.

Враховуючи викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення 179862,10грн за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року, оскільки вони ґрунтуються на вимогах законодавства, які втратили чинність. Місцевий господарський суд при прийнятті рішення в цій частині позову не визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 179862,10грн за перевищення договірних величин споживання електричної енергії слід скасувати та відмовити у цій частині позовних вимог.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні наведеного припису наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України ).

Пунктом 4.2.1 договору від 18.08.2014 №321,61 встановлено, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 «Порядок розрахунків», до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Пунктом 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки за використану електричну енергію, акти за використану електричну енергію, акти приймання передачі за жовтень, листопад, грудень 2017 року, лютий та березень 2018 року, відповідно, отримані представником відповідача 01.11.2017, 01.12.2017, 04.01.2018, 02.03.2018 та 03.04.2018, що підтверджується книгою реєстрації видачі рахунків за використану електричну енергію та довіреностями, виданими відповідачем (т.1, а.с. 35-38,66-68,70-72). Рахунок за січень 2018 року надісланий відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчить реєстр згрупованих поштових відправлень (т.1, а.с.69).

Як зазначено вище, за приписами статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що не має жодних зауважень до розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Єдиним доводом та підставою для скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині позовних вимог позивач визначає те, що рахунки на оплату електроенергії за жовтень 2017 року, лютий та березень 2018 року отримані неуповноваженою особою, оскільки довіреності на право проведення відповідних дій не відповідають вимогам, встановленим статтями 245-247 ЦК України, і не містять реєстраційних даних, а саме: довіреність на Шаринського В.М., яка видана на строк з 01.01.2017 по 31.12.2017, не містить дати її вчинення та терміну дії, а довіреність, видана Шаринському В.М. на період з 01.01.2018 по 31.12.2018, підписана особою, не уповноваженою на це установчими документами Військової частини НОМЕР_1 , що, на думу скаржника, свідчить про необґрунтованість вимог позивача про нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат за вказаний період.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи скаржника необґрунтованим, та такими, що не приймаються до уваги, з таких підстав.

Статтею 244 Цивільного кодексу України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із статтею 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 247 ЦК України встановлено, що строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до пункту 3.1 Положення про військову частину, затвердженого Міністерством внутрішніх справ України та зареєстрованого 18.07.2014 державним реєстратором, безпосереднє керівництво військовою частиною здійснює командир військової частини, який є прямим начальником особового складу військової частини. Командир військової частини підпорядковуються начальникові Східного територіального управління (т.1,а.с.148-153).

Командир військової частини та його заступники призначаються на посади і звільняються з посад командувачем Національної гвардії України (п.3.2 Положення).

Пунктами 3.3, 3.4 Положення встановлено, що керівництво підпорядкованими підрозділами командир військової частини здійснює особисто, через своїх заступників та управління військової частини (штаб, групу, службу). Командир військової частини здійснює керівництво військовим господарством військової частини, представляє інтереси військової частини у відносинах з іншими органами державної влади, підприємствами, установами. організаціями.

В матеріалах справи наявні: довіреність, видана командиром військової частини НОМЕР_1 , якою уповноважено Шарова В.В. в термін з 01.01.2017 по 31.12.2017 проводити дії, пов`язані з отриманням документів від Харківенергозбут АТ «Харківобленерго»; довіреність, яка датована 27.04.2017 та видана т.в.о командира Військової частини НОМЕР_1 Буравковим О.А. на ім`я Шаринського В.М. для проведення дій, аналогічних тим, що встановлені у довіреності від 01.01.2017; довіреність, складена 02.03.2018 заступником командира Військової частини НОМЕР_1 з тилу, якою довірено Шаринському В.В. в термін з 01.01.2018 по 31.12.2018 проводити дії, пов`язані з отриманням документів від Харківенергозбут АТ «Харківобленерго» (т.1,а.с.35, 37,38).

Кожна з вищезазначених довіреностей скріплена печаткою відповідача та підписана особою, яка її видала, так і особою, яку уповноважено на вчинення відповідних дій. Також на кожній довіреності вказана дата її вчинення та визначений строк повноважень особи на вчинення певних дій.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що довіреності на право проведення відповідних дій не відповідають вимогам, встановленим статтями 245-247 ЦК України, суперечать фактичним обставинам справи.

Також суд апеляційної інстанції не приймає доводи скаржника про те, що довіреність, видана Шаринському В.М. на період з 01.01.2018 по 31.12.2018, підписана особою, не уповноваженою на це установчими документами Військової частини НОМЕР_1 , оскільки: по-перше, відповідно до Положення про військову частину НОМЕР_1 керівництво підпорядкованими підрозділами командир військової частини здійснює особисто, через своїх заступників та управління військової частини; по-друге, ця довіреність скріплена печаткою Військової частини НОМЕР_1 ; по-третє, позивач не заперечує факту отримання рахунку за використану електричну енергію службовою особою Військової частини НОМЕР_1 .

Інших доводів в обґрунтуванням безпідставності прийняття рішення місцевим господарським судом щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені позивачем не наведено ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, з урахуванням меж перегляду судового рішення, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 слід скасувати в частині стягнення 179862,10грн за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 233, 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, п.4 ч.1 ст. 277, ст.ст.282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 скасувати в частині стягнення 179862,10грн за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за період: листопад 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

3. Абзац четвертий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 викласти в наступній редакції: «Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ в Харківській області, МФО 851011, ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 7, поточний рахунок НОМЕР_3 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, код ЄДОПОУ 00131954) 687,15грн витрат по сплаті судового збору».

4. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 у справі №922/1779/18 залишити без змін.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 7, поточний рахунок НОМЕР_3 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, код ЄДОПОУ 00131954) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ в Харківській області, МФО 851011, ) 4046,90грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 04.03.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза