СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 922/5397/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№256 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.12.2018, ухваленою колегією суддів: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Швидкін А.О., суддя Міньковський С.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області у справі №922/5397/13 за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку в межах справи

за заявою ТОВ "Авіатехком", м. Харків

до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків

про банкрутство

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2018 у справі №922/5397/13 заяву ОСОБА_1 (вх. № 3382/18 від 10.12.2018 р.) задоволено частково, стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки з 01.02.2017 по 30.11.2018 в розмірі 19959,78 грн (без утримання податків й інших обов'язкових платежів), стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь державного бюджету України 823,30 грн судового збору. В решті заяви відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.12.2018 року по справі № 922/5397/13, ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свою скаргу апелянт обгрунтовує тим, що судом першої інстанції при підрахунку робочих днів для визначення суми середнього заробітку врахував накази Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про зміну режиму роботи, тим самим зменшив суму нарахованого заявником середнього заробітку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 26.02.2019.

04.02.2019 від Харківського державного авіаційного виробничого підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 26.02.2019 учасники справи не з'явились, про причини неявки не повідомили. Про час, місце в дату розгляду справи буди повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Ухвалою суду від 15.04.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, введено мораторій, призначений розпорядником майна боржника арбітражний керуючий Чаговець Т.П.

Ухвалою суду від 11.10.2016 р. задоволено клопотання розпорядника майна про дострокове припинення своїх обов`язків, припинено виконання арбітражним керуючим Чаговець Т.П. обов'язків розпорядника майна Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, призначено розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Усачова О.М.

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення середнього заробітку за період з 01.02.2017 р. по 30.11.2018 р. у сумі 85435,32 грн.

Заява ОСОБА_1 обгрунтована тим, що рішенням Господарського суду Харківської області від 01.02.2017 по справі № 922/4388/16, в тому числі, стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати, що являє собою компенсацію громадянам втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, за квітень, травень, липень, серпень та жовтень 2015 року в розмірі 2124,28 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки з 19.03.2015 (наступний день після звільнення) по 31.01.2017 р. в розмірі 86741,10 грн. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів).

Враховуючи невиплату ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, заявник вважає наявним у нього право на відшкодування вартості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 01.02.2017 р. по 30.11.2018.

Приймаючи ухвалу про зменшення ОСОБА_1 суми нарахованого середнього заробітку, місцевий господарський суд визнав встановленим у ОСОБА_1 право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, однак, при нарахуванні кількості робочих днів, прийняв до уваги режим роботи Харківського державного авіаційного виробничого підприємства у період заявлений позивачем, змінений наказами Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Розглянувши вказану ухвалу на предмет правильного застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Під час розгляду Господарським судом Харківської області справи №922/4388/16 за позовом ОСОБА_1 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 15775,28 грн., суми середнього заробітку за весь час затримки, інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 24.08.1954 по 18.03.2015 перебував у трудових відносинах з Харківським державним авіаційним виробничим підприємством та був звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки.

Дані обставини приймаються колегією суддів як преюдиційні в силу приписів статті 75 ГПК України.

Також, як зазначає позивач та не спростовує відповідач, станом на день подання заяви розрахунок по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні не проведений.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В рішенні Господарського суду Харківської області від 01.02.2017 у справі №922/4388/16 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складає 186,54 грн.

Вказані обставини колегія суддів також вважає преюдиційними та враховує при вирішенні даного спору.

З матеріалів справи вбачається. що відповідно до наказу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства від 16.11.2016 року №379 «Про зміну режиму роботи підприємства», керівництвом з 16.01.2017 року встановлено для працівників усіх підрозділів підприємства робочий час в режимі неповного робочого тижня, робочий день - понеділок, вівторок, неробочі дні - середа, четвер, п'ятниця, оплату праці здійснювати пропорційно відпрацьованого часу.

Також згідно наказу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства від 10.07.2017 року «Про зміну режиму роботи підприємства», керівництвом з 24.07.2017 року встановлено для працівників усіх підрозділів підприємства робочий час в режимі неповного робочого тижня, робочий день - понеділок, неробочі дні - вівторок, середа, четвер, п'ятниця, оплату праці здійснювати пропорційно відпрацьованого часу.

Отже, колегія суддів вважає правильним та підставним врахувати при обчисленні робочих днів у заявленому позивачем періоді кільки робочих днів виходячи з режиму роботи підприємства, встановленого наведеними вище наказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно неправомірного врахуванням судом першої інстанції режиму роботи підприємства встановленого наказами від 16.11.2016 та від 10.07.2017, оскільки виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, його норми застосовуються саме при обчисленні середньоденного заробітку - за місяць, за день, за час. Тобто, саме при обчисленні середнього заробітку враховується два останні місяці робочих днів звільненого працівника.

Як вбачається, розмір середньомісячної заробітної плати позивачу обчислено підприємством відповідача у довідці №145/3355 від 07.12.2016, який склав 3450,92 грн., розмір середньоденного заробітку встановлений згідно рішення суду у справі №922/4388/16, та склав 186,54 грн.

Колегія суддів зазначає, що підставами нарахуванням виплат з середнього заробітку є затримка роботодавця з виплати звільненому працівнику заробітної плати. Нарахуванню середнього заробітку підлягає весь період затримки виплати заробітної плати, тобто період після звільнення. Таким чином, враховуючи, що заробітна плата виплачується за реально відпрацьований час (за кількість робочих днів на місяць), та з огляду на зміну режиму роботу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства у заявлений позивачем період, колегія суддів погоджується з тим, що при обчисленні суми, що підлягає стягненню з відповідача необхідно враховувати кількість робочих днів на підприємстві відповідача у заявлений позивачем період.

Перевіривши розрахунок робочих днів, за які необхідно нараховувати суму середнього заробітку, колегія суддів погоджується з тим, що кількість робочих днів у заявлений позивачем період становить 107 робочих днів.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно встановлено, що, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за 107 робочих днів становить 19959,78 грн. (186,54 грн. х 107 робочих днів = 19959,78 грн.).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються доводами викладеними у мотивувальній частині постанови.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

До того ж, апеляційна скарга не містить доводів, що спростовують встановлені судом першої інстанції обставини справи.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.12.2018 у справі № 922/5397/13 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова