РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019Справа № 907/769/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом державного підприємства «Сарненське лісове господарство»

до 1) Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 118 685,90 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача Поліщук С.О. - представник (довіреність № 15 від 14.01.2019)

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2017 року державне підприємство «Сарненське лісове господарство» (далі - Сарненське ЛГ, позивач) звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Закарпатська митниця ДФС України, відповідач) про стягнення 118 685,90 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що внаслідок безпідставного затримання Закарпатською митницею ДФС України вагонів позивача №№ 96290325, 32261752, 96392329, 96398276, 32263667, 96392303, 67161224, 68772771, 68569102, що слідували через зону діяльності Закарпатської митниці, філією «Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця» проведено коригування платежів та стягнуто з позивача додаткові збори та платежі, пов'язані з затриманням вагонів, на загальну суму 118 685,90 грн. Також позивач вказував, що неправомірність дій відповідача-1, як суб'єкта владних повноважень, щодо затримання зазначених вище вагонів позивача встановлено в порядку адміністративного судочинства в межах справи № 817/1363/18 за позовом Сарненського ЛГ до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача-1.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача - Закарпатська митниця ДФС України збитки в розмірі 118 685,90 грн., заподіяні протиправними діями останнього.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 25.10.2017 порушено провадження у справі № 907/769/17 та залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (далі - ГУ ДКСУ у Закарпатській області, третя особа).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.01.2018 позов Сарненського ЛГ задоволено повністю, стягнуто з Закарпатської митниці ДФС України у відшкодування шкоди суму 118 685,90 грн. та у відшкодування судових витрат - 1 780,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 по справі № 907/769/17 вищевказане рішення господарського суду Закарпатської області від 23.01.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.07.2018 по справі № 907/769/17 рішення господарського суду Закарпатської області від 23.01.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 скасовано, а справу № 907/769/17 передано на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Однак, суди попередніх інстанцій не врахували наведеного та розглянули справу без залучення Державної казначейської служби України до участі у справі як відповідача, а також помилково стягнули збитки, завдані неправомірними діями суб'єкта владних повноважень з рахунків митниці.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.08.2018 справу № 907/769/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.09.2018.

10.09.2018 позивач подав до суду заяву по суті, в якій просив залучити до участі у справі як відповідача-2 Державну казначейську службу України та стягнути з Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 118 685,90 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправними діями Закарпатської митниці ДФС України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 16.10.2018 залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області.

12.11.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив суд залучити до участі у справі, як відповідача, Державну казначейську службу України, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошові кошти в розмірі 118 685,90 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Закарпатської митниці ДФС України, а також стягнути з Закарпатської митниці ДФС України судовий збір у розмірі 1 780,00 грн.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 15.11.2018 замінено відповідача 2 - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області на належного відповідача - Державну казначейську службу України, та у зв'язку з цим передано матеріали справи № 907/769/17 за підсудністю до господарського суду міста Києва.

17.12.2018 матеріали справи № 907/769/17 надійшли до господарського суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 матеріали справи № 907/769/17 передано для розгляду судді Удаловій О.Г.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2018 справу № 907/769/17 прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 22.01.2019.

15.01.2019 від відповідача-1 - Закарпатської митниці ДФС України надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2019 відмовлено Закарпатській митниці ДФС України в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні у справі № 907/769/17, призначеному на 22.01.2019, у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.02.2019.

У судовому засіданні 14.02.2019 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору, суд вважав за можливе розглянути справу по суті.

У судовому засіданні 14.02.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

На підставі заявок митного посту відповідача-1 (№ 04/16 від 13.05.2016, № 16/16 від 20.05.2016, № 20/16 від 23.05.2016, № 43/16 від 12.06.2016) на шляху прямування до станції призначення в Угорщині на станції Батьово було призупинено пропуск залізничних вагонів №№ 96290325, 32261752, 96392329, 96398276, 32263667, 96392303, 67161224, 68772771, 68569102 з товаром «пиловник з сосни звичайної», відправником яких був позивач - Сарненське ЛГ.

Наведені обставини, а також час початку та закінчення затримання вагонів №№ 96290325, 32261752 зафіксовано перевізником ПАТ «Укрзалізниця» у відповідних актах загальної форми № 11 від 13.05.16, № 4559 від 13.05.2016, № 4560 від 13.05.2016.

Згідно з зазначеними актами нараховано додаткових зборів на суму 1 519,70 грн. за користування вказаними вагонами, за зберігання, маневрову роботу, надіслання телеграм органами ПАТ «Укрзалізниця»; провізної плати за перевезення від ст. Батьово до ст. Чоп вагону № 96290325 на суму 3 666,00 грн. та ПДВ на вагонну складову у розмірі 140,00 грн. та за перевезення вагону № 32261752 - на суму 3 666,00 грн. і ПДВ на вагонну складову у розмірі 140,00 грн.; у зв'язку з затриманням по ст. Чоп вагону № 96290325 нараховано зборів за зберігання, користування вагонами та маневрову роботу на загальну суму 26 223,00 грн., а по вагону № 232261752 нараховано зборів за зберігання та користування на загальну суму 24 875,90 грн.

Крім того, згідно з актами загальної форми № 396 від 26.05.2016 встановлено обставини затримання на станції Батьово вагонів №№ 96392329, 96398276, 32263667; нараховано додаткових зборів за користування вказаними вагонами, за зберігання, за маневрову роботу, надіслання телеграм органами ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 28 776,60 грн.

Актом загальної форми № 407 від 01.06.2016 встановлено обставини затримання на станції Батьово вагонів №№ 96392303, 67161224; нараховано додаткових зборів за користування вказаними вагонами на загальну суму 27 097,20 грн.

Актом загальної форми № 422 від 13.06.2016 встановлено обставини затримання на станції Батьово вагонів №№ 68772771, 68569102; нараховано додаткових зборів за користування вказаними вагонами на загальну суму 2 581,50 грн.

Загалом на підставі зазначених актів перевізником нараховано додаткових зборів у зв'язку з затриманням на підставі заявок митного посту відповідача-1 залізничних вагонів №№ 96290325, 32261752, 96392329, 96398276, 32263667, 96392303, 67161224, 68772771, 68569102 позивача на суму 118 685,90 грн.

Після проведення митного огляду, що спричинило затримку вагонів, останні були відправлені за маршрутом слідування. Будь-яких порушень при переміщенні товарів у вказаних вагонах Закарпатською митницею ДФС України не виявлено.

Листами від 10.08.2016 № ЦТЛ-10/2250 та від 15.08.2016 № ЦТЛ- 10/2285 філія «Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця» повідомила позивача - Сарненський ЛГ про проведення коригування платежів за перевезення в травні-червні 2016 року вищевказаних вагонів з вантажем позивача, про нарахування та стягнення з його особового рахунку грошових коштів у розмірі 118 685,90 грн.

У подальшому позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправними дій відповідача-1 щодо безпідставного затримання вагонів позивача №№ 96290325, 32261752, 96392329, 96398276, 32263667, 96392303, 67161224, 68772771, 68569102, який був розглянутий Рівненським окружним адміністративним судом у межах адміністративної справи № 817/1363/16.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 по справі № 817/1363/16, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 (ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2017 відмовлено у відкритті касаційного провадження), було задоволено позов Сарненського ЛГ, визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС України щодо безпідставного затримання вагонів №№ 96398078, 32262347, 96398979, 32264426, 96392329, 96398276, 32263667, 68772771, 68569102, 96392303, 67161224, 96290325, 32261752 Сарненського ЛГ, що слідували через зону діяльності Закарпатської митниці; визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України щодо затримання вагонів №№ 96398078, 32262347, 32264426, 96398979 понад встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошові кошти в розмірі 118 685,90 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями Закарпатської митниці ДФС України.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Разом з тим, одночасна наявність названих трьох елементів складу правопорушення є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.01.2012 по справі № 38/67, від 01.03.2011 по справі № 13/68-10 та абз. 3 п. 2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994).

Збитками є грошове вираження майнової шкоди (з таким висновком погодився Верховний суд України у постанові від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до додаткових витрат, понесених стороною, яка зазнала збитків, віднесено штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо.

Крім того, ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статут залізниць України (далі - Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницею вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) - це міжнародна угода про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. СМГС є чинною з 01.11.1951, а для України з 05.06.1992.

Відповідно до параграфу 1 ст. 3 СМГС дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 6 ст. 28 СМГС встановлено, що якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до статті 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому ст. 31 "Сплата провізних платежів та неустойок".

Статтею 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) відправника на користь перевізників, які приймають участь у перевезенні, за винятком перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке ними здійснюється;

2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке ним здійснюється.

З огляду на фактичні обставини справи, оскільки позивач є відправником вантажу у вагонах №№ 96290325, 32261752, 96392329, 96398276, 32263667, 96392303, 67161224, 68772771, 68569102, а перешкоди під час перевезення вантажу і затримка перевезення - виникли у зв'язку зі здійсненням митного контролю та митного оформлення вагонів, тобто з причин, які не залежали від перевізника, сплата перевізнику грошових коштів у розмірі 118 685,90 грн., як додаткових провізних платежів і витрат, за змістом наведених вище приписів чинного законодавства, яким регулюються правовідносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажів у міжнародному сполученні, є обов'язком позивача.

Разом з тим, як встановлено судом раніше постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 у справі № 817/1363/16, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС України щодо безпідставного затримання вагонів №№ 96398078, 32262347, 96398979, 32264426, 96392329, 96398276, 32263667, 68772771, 68569102, 96392303, 67161224, 96290325, 32261752 Сарненського ЛГ, що слідували через зону діяльності Закарпатської митниці, а також визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України щодо затримання вагонів № 96398078, № 32262347, № 32264426, № 96398979 понад встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України.

Таким чином, обов'язок позивача сплатити перевізнику додаткові провізні платежі і витрати в загальному розмірі 118 685,90 грн. у зв'язку з затримкою відповідачем-1 вагонів, виник внаслідок протиправних дій останнього, які полягали у безпідставному затриманні вагонів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність усіх трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками), наявність яких є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої спеціальною нормою ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Поряд з наведеним суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

За приписами ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Крім того, у п. 7 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства України з питань митної справи» № 04-5/218 від 14.07.2005 роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із відшкодуванням майнової шкоди на підставі статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України у зв'язку із неправомірно виданими талонами відмови у митному оформленні вантажу господарські суди повинні враховувати, що відповідальність за шкоду, яка завдана органами державної влади, несе держава за рахунок грошових коштів, які їй належать на праві власності (статті 326 - 327 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Зі змісту статті 25 Бюджетного кодексу України вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. При цьому господарські суди повинні враховувати, що оскільки розпорядження даним майном відбувається через відповідні фінансові органи держави, то саме зазначені фінансові органи мають бути відповідачами за позовами, що випливають з цього делікту, а отже залучення органів державного казначейства у цій категорії справ є обов'язковим.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Водночас, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 780,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2654 від 12.10.2017, долученим до матеріалів справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір може бути повернутий останньому за його клопотанням, а судовий збір, що підлягає розподілу між сторонами, відсутній.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 233 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь державного підприємства «Сарненське лісове господарство» (34500, Рівненська обл., Сарненський район, м. Сарни, вул. Гоголя, буд. 34, ідентифікаційний код 00992836) грошові кошти в розмірі 118 685,90 грн. (сто вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят п'ять грн. 90 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.03.2019.

Суддя О.Г. Удалова