ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.03.2019 Справа № 920/33/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача - не з'явився

представника відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/33/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістика Україна» (43020, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 17; ід. код 41868431)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Логіка» (40021, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 144/3, оф. 2; ід. код 06711682)

про стягнення 32970,57 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ «Експрес Логістика Україна» із позовом до ТОВ Виробничо-комерційного підприємства «Логіка» про стягнення 32970,57 грн. заборгованості за Договором про надання транспортних послуг №150618-12 від 15.06.2018, в тому числі: 29039,60 грн. основного боргу, 1476,13 грн. інфляційних нарахувань, 353,25 грн. 3% річних, 2101,59 грн. пені.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Тому, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд розглядає справу у відсутності представників сторін та за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «Логіка» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістика Україна» (Виконавець), 15 червня 2018 року було укладено договір про надання транспортних послуг №150618-12 (далі-Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався доставити автомобільним транспортом вантаж відповідача в пункт призначення, передати його вантажоодержувачу, а відповідач, в свою чергу зобов'язався оплатити надані йому послуги.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору, маршрут, тип транспортного засобу, адреса навантаження і вивантаження, терміни виконання замовлення, масу вантажу (товару), кількість (кількість навантажувальних місць), вартість перевезення, терміни оплати, валюта оплати, інші необхідні дані, зазначаються в замовленнях, які є невід'ємними додатками до Договору.

Сторонами укладено та підписано заявку № 1 до договору, згідно з якою позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Україна-Польща, 27-612 Вильчице; найменування вантажу - лотки для ягід; адреса завантаження - Сумська область, Тростянецький район, с. Боромля, вул. Леніна (Харківська), 13-е; вантажовідправник - ТОВ ВКП «Логіка»; дата та час подання транспорту - 20.06.2018 о 16-00; ціна перевезення - 950 Євро у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати; розрахунок безготівковий; терміни та умови оплати - 500 євро після розмитнення і вивантаження та 450 євро після отримання оригіналів документів.

Позивач вчасно та відповідно до умов заявки виконав перевезення, що підтверджується: міжнародною товарно-транспортною накладною (складеною 20.06.2018), актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № ОУ-6000042 від 27.06.2018, рахунком - фактурою № СФ 6000042 від 27.06.2018, наданих позивачем та прийняття відповідачем транспортних послуг за заявкою № 1 загальною вартістю 29039,60 грн.

У відповідності до умов Договору, що передбачені пунктом 4.3., розрахунки здійснюються Замовником у національній валюті України в безготівковій формі протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати отримання оригіналів документів, що підтверджують факт виконання Виконавцем своїх зобов'язань відповідно до Договору.

06.07.2018 позивачем відправлені відповідачу документи, що підтверджують факт виконання Виконавцем своїх зобов'язань (а.с. 9).

12.07.2018 зазначені документи були отримані відповідачем (а.с. 12).

Разом з тим, відповідач не оплатив надані позивачем послуги за Договором.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг, чим порушив умови Договору.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог в частині стягнення 29039,60 грн. основного боргу.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1476,13 грн. інфляційних нарахувань, 353,25 грн. 3% річних, 2101,59 грн. пені, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи умови п. 4.3. Договору відповідач вважається таким, що прострочив з 27.07.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши в межах позовних вимог, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку, що 1476,13 грн. інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства, а з 353,25 грн. 3% річних правомірно нараховані 346,09 грн. 3% річних, оскільки позивач почав нараховувати відсотки з 24.07.2018, а необхідно було з 27.07.2018 (першого дня періоду прострочення оплати).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 231 ГК України, передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У відповідності до пункту 5.6 Договору у випадку несвоєчасного перерахування плати за надані послуги по перевезенню, Замовник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення зобов'язання.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, розмір ставки НБУ, суд дійшов висновку, що з 2101,59 грн. пені правомірно нараховано 2059,86 грн. пені, оскільки позивач почав нараховувати пеню з 24.07.2018, а необхідно було з 27.07.2018 (першого дня періоду прострочення оплати).

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за Договором про надання транспортних послуг № 150618-12 від 15.06.2018 в сумі 32921,68 грн., в тому числі: 29039,60 грн. основного боргу, 1476,13 грн. інфляційних втрат, 346,09 грн. 3% річних, 2059,86 грн. пені.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 32921,68 грн. заборгованості за Договором про надання транспортних послуг № 150618-12 від 15.06.2018, а в іншій частині (стягнення 7,16 грн. 3% річних та 41,73 грн. пені) у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1759,39 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Логіка» (40021, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 144/3, оф. 2; ід. код 06711682) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістика Україна» (43020, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 17; ід. код 41868431) заборгованість за Договором про надання транспортних послуг № 150618-12 від 15.06.2018 в сумі 32921,68 грн., в тому числі: 29039,60 грн. основного боргу, 1476,13 грн. інфляційних втрат, 346,09 грн. 3% річних, 2059,86 грн. пені; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1759,39 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення 7,16 грн. 3% річних та 41,73 грн. пені - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 11.03.2019.

СуддяВ.Л. Котельницька