ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа№ 910/5538/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Разіної Т.І.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 27.02.2019,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 (повний текст складено 11.12.2018)

у справі №910/5538/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Мотор Груп»

про стягнення 5 087,00 євро, що еквівалентно 161 970,08 грн.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/5538/18

задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Мотор Груп»

про закриття провадження у справі.

Закрито провадження у справі №910/5538/18 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Роз'яснено позивачу, що даний спір віднесено до юрисдикції компетентних судів за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Мотор Груп».

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 429,56 грн., сплачений на підставі платіжного доручення №4490 від 12.04.2018 за подачу позовної заяви, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., сплачений на підставі платіжного доручення №5088 від 30.10.2018 за збільшення розміру позовних вимог оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Ухвала суду мотивована тим, що непідсудність даної справи судам України встановлена чинним двостороннім міжнародним договором, а саме Договором між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 09.01.1995, ратифікованим постановою Верховної Ради України від 22.11.1995. Водночас, умови договору №06032017 від 06.03.2017 не містять положень, які передбачили б підсудність справи з питань, що виникають з даного договору судам України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/5538/18 про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального законодавства. Так, апелянт стверджує, що судом невірно було застосовано приписи статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма не містить такої підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з порушенням територіальної підсудності. Також скаржник вказує на те, що сторонами в пункті 13.1. Договору №06032017 від 06.03.2017 було узгоджено умову щодо порядку розгляду спорів, а саме за законодавством Грузії. Проте, за твердженнями позивача, місцевим господарським судом не було застосовано положення норм законодавства Грузії, згідно якого розгляд справ здійснюється за місцем виконання зобов'язання, а грошове зобов'язання - за місцем знаходження кредитора, тобто позивача. А тому, на переконання позивача, спір у даній справі підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» у справі №910/5538/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/5538/18 та розгляд справи призначено на 19.02.2019.

18.02.2019 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення, до яких додано висновок експерта у галузі права від 04.02.2019, а також клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю у іншому судовому засіданні.

У судове засідання 19.02.2019 з'явився представник відповідача, вирішення клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишив на розсуд суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019, враховуючи клопотання представника позивача, розгляд справи було відкладено на 27.02.2019.

У судове засідання 27.02.2019 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 27.02.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка його представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи сплив процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вважає можливим здійснити перевірку оскарженої ухвали в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 про закриття провадження у справі залишити без змін.

У відповідності до частин 1, 2, статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши заперечення відповідача стосовно неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у даній справі та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Мотор Груп» про стягнення 5087,00 євро, що станом на 10.04.2018 згідно офіційним курсом НБУ становить 161 970,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за Договором про виготовлення конструкцій, поставки матеріалів, виконання шеф-монтажних і монтажних робіт №06032017 від 06.03.2017 (далі, Договір) в частині оплати виконаних робіт.

Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця матеріали і конструкції, виконати необхідні шеф-монтажні роботи в строк та на умовах, визначених цим Договором.

Покупець зобов'язався створити постачальнику необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результати та оплатити у відповідності до умов даного Договору (пункт 1.2. Договору).

Зі змісту укладеного сторонами Договору вбачається, що місцем виконання його умов є Республіка Грузія, Тбілісі.

Місцевий господарський суд, з огляду на відсутність доказів того, що сторони своєю угодою передбачили можливість розгляду спорів, які виникають з договору №06032017 від 06.03.2017 у судах України, на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про закриття провадження у даній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками Господарського суду міста Києва, виходячи із наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега Мотор Груп» є резидентом Республіки Грузія.

Відповідно до статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно частин 1, 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

До питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом застосовуються положення Закону України «Про міжнародне приватне право».

Так, статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» унормовано випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України, які мають пріоритет застосування. Переданий на вирішення місцевого господарського суду у даній справі спір до вказаного переліку не віднесений. Тобто відсутні підстави для застосування приписів закону щодо виключної підсудності.

У відповідності до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, визначених названою статтею.

Судам України, за змістом статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудні справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Судом встановлено, що сторони, укладаючи договір №06032017 від 06.03.2017, у пункті 13.1. останнього узгодили, що всі спори, які виникають між сторонами при виконанні зобов'язань за даним договором, повинні бути вирішені шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди спори розглядаються в порядку, визначеному діючим законодавством Грузії.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, узгоджена сторонами у даній справі умова в договорі визначає лише матеріально-правову норму законодавства країни, яка підлягає застосуванню при вирішенні спору, що випливає з даного правочину. Підсудність спору судам України не визначено.

За встановленого, колегія суддів зазначає, що переданий на вирішення Господарському суду міста Києва спір про стягнення з нерезидента вартості виконаних робіт згідно договору №06032017 від 06.03.2017 не віднесено до переліку справ, які підсудні судам України згідно вимог статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, даний спір не підсудний судам України також і згідно укладеного між Україною та Республікою Грузія міжнародного договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 09.01.1995, ратифікованого постановою Верховної Ради України від 22.11.1995.

Так, статтею 21 Міжнародного договору визначено компетентний суд договірної держави при вирішенні спору між господарюючими суб'єктами України та Республіки Грузія.

Якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з договірних сторін компетентні розглядати цивільні справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. За позовами до юридичних осіб вони компетентні, якщо на території цієї договірної сторони знаходиться орган управління, представництво або філіал юридичної особи. Суди договірних сторін розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода сторін. При наявності такої угоди суд припиняє провадження по справі за заявою відповідача, якщо така заява зроблена до наведення заперечень по суті позову. Виключна компетенція судів не може бути змінена угодою сторін.

Виходячи із правового тлумачення вказаної норми міжнародного договору, колегія суддів дійшла висновку, що компетентним судом у спорі за позовами до юридичних осіб визначається суд тієї країни, на території якої розташований такий суб'єкт господарювання. При цьому, сторонам надано право визначити на власний розсуд інший компетентний суд, зазначивши про це у відповідному договорі.

Як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, на території України не знаходяться ні органи управління відповідача, ні його представництво або філіал.

При цьому, як вже зазначалось, сторони договору не скористались вищенаведеним правом вибору компетентного суду, а відтак, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом цілком обґрунтовано було застосовано вищенаведені норми Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» та Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 09.01.1995.

Водночас, суд першої інстанції правомірно не застосував положення частини 6 статті 20 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах з огляду на те, що вимоги частини 1 статті 21 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах є спеціальною нормою («lex specialis»), яка визначає конкретний порядок взаємовідносин між двома конкретними державами, в той час як положення Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (надалі - Конвенція) є загальною нормою («lex generali»).

Крім того, Конвенція, на яку посилається позивач, була ратифікована Україною 10.11.1994, в той час як Договір між Україною та Грузією був ратифікований Україною 22.11.1995, тобто більше ніж на 1 рік пізніше ніж Конвенція. Відповідно до загальновизнаних правил вирішення колізій норм права, застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше, тобто положення умов міжнародного договору.

Посилання апелянта на те, що місцевим господарським судом не було застосовано норми законодавства Грузії відхиляються апеляційною інстанцією як необґрунтовані, оскільки сторонами в договорі було чітко визначено можливість його застосування у випадку вирішення спору по суті, тоді як, місцевим господарським судом було закрито провадження у даній справі.

Також судовою колегією не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про визначення підсудності даного спору згідно норм Цивільного кодексу Грузії за місцезнаходженням кредитора (позивача), оскільки виконання боржником договірного зобов'язання з оплати поставленого товару є зустрічним зобов'язанням, тобто таким що обумовлено виконанням основного зобов'язання постачальником свого обов'язку по договору, тоді як підстава позову обґрунтована саме посиланням на вказаний правочин.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія, з огляду на відсутність домовленостей між сторонами щодо передачі спору, що випливає з договору №06032017 від 06.03.2017, на вирішення судів України, вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про закриття провадження у справі на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження скаржника про невірне застосовування судом першої інстанції приписів вищенаведеної норми відхиляються як необґрунтовані, оскільки місцевим господарським судом було вірно встановлено, що спір у даній справі за участю нерезидента не підсудний судам України, а відтак, і не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства України.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Наданий позивачем висновок експерта у галузі права від 04.02.2019 оцінений судом апеляційної інстанції з урахуванням частини 1 статті 109 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду, проте, прийнятий до уваги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у даній справі є законною та підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД-Універсал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/5538/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/5538/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5538/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді Т.І. Разіна

А.І. Тищенко