СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа №905/2293/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укрсоцбанк (вх.№184 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18 (суддя Чорненька І.К.)

за заявою Акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовська нафтова компанія, м.Маріуполь, Донецька область

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.12.2018 відмовлено у прийнятті заяви Акціонерного товариства Укрсоцбанк №02.1.01/85-1426 від 05.12.2018 про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Азовська нафтова компанія ().

Постановляючи оскаржувану ухвалу, господарський суд мотивував її тим, що зазначені у заяві про порушення справи про банкрутство грошові вимоги банку є повністю забезпеченими заставою майна за договорами застави, а тому у відповідності до частини 1 ст.14 Закону про банкрутство відмовив у її прийнятті.

Акціонерне товариство Укрсоцбанк з ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити Акціонерному товариству Укрсоцбанк строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18, скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаючись на лист відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.10.2018 №5078317/20.1/27, в якому зазначено, що усе майно боржника, яке вдалося виявити державній виконавчій службі у межах виконавчого провадження, вже реалізоване, а іншого майна боржника, на яке б можна було звернути стягнення (у тому числі і заставного) не виявлено. Банк вважає неправильним визначення судом першої інстанції суми його забезпечених вимог до боржника виключно умовами договорів застави (при цьому суд першої інстанції не врахував подальших змін до цих умов договорів), адже навіть зазначена в них заставна вартість, на яку банк посилався у своїй заяві про порушення справи про банкрутство, є лише документальною, оскільки наявність заставного майна на теперішній час нічим не підтверджується. Крім того, банк вважає, що зазначення у будь-якому договорі забезпечення (застави) про те, що заставою забезпечується повний, а не частковий борг заборгованості боржника, взагалі не може бути єдиним критерієм визначення розміру забезпечених заставою вимог ініціюючого кредитора. З огляду на зазначене, банк вважає, що господарський суд безпідставно застосував до спірних правовідносин частину 1 ст.14 Закону про банкрутство. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали безпідставно та неправомірно застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17, оскільки висновок стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами, що є предметом розгляду у справі №905/2293/18. Предметом розгляду у справі №902/492/17 є визнання грошових вимог до банкрута як таких, що забезпечені заставою майна боржника як майнового поручителя за кредитними зобовязаннями фізичної особи перед банком, та включення їх до реєстру вимог кредиторів окремо у вже відкритій справі про банкрутство, у той час як заява банку стосується питання порушення провадження у справі №905/3393/18 про банкрутство ТОВ «АНК» за власними кредитними зобовязаннями боржника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 поновлено Акціонерному товариству Укрсоцбанк строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укрсоцбанк на ухвалу господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 11.02.2019 о 10-30 год. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи.

У судовому засіданні апелянт підтримала вимоги апеляційної скарги у повному обсязі. Просить суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник боржника у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, копія ухвали, направлена судом за належною адресою, повернулась до суду з відміткою ПАТ «Укрпошта» «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо відправлення».

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Господарський суд Донецької області, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов висновку, що у заяві про порушення справи про банкрутство грошові вимоги АТ «Укрсоцбанк» до боржника за генеральним договором №28/33к від 27.05.2008, що визнані рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1869/15 від 16.11.2015 та становлять ,68 грн (з урахуванням часткового погашення під час виконавчих дій ДВС), є повністю забезпеченими заставою майна боржника відповідно до договору застави майна №2 від 28.05.2008 та договору застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008, незалежно від визначеної сторонами цих договорів вартості заставного майна. На підставі частини 1 ст.14 Закону про банкрутство відмовив у прийнятті заяви банку про порушення справи про банкрутство ТОВ «Азовська нафтова компанія».

Відповідно до частини 1 ст.2 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України (далі - Закон про банкрутство).

Згідно з частиною 1 ст.12 Закону про банкрутство господарський суд приймає заяву про порушення справи про банкрутство до розгляду у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті або для повернення заяви.

07.12.2018 до господарського суду Донецької області надійшла заява Акціонерного товариства Укрсоцбанк №02.1.01/85-1426 від 05.12.2018 про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Азовська нафтова компанія, м. Маріуполь.

В обґрунтування заяви про порушення справи про банкрутство кредитор (заявник) Акціонерне товариство Укрсоцбанк посилався на наявність грошових вимог до боржника у сумі 712307678,68 грн за генеральним договором №28/33к від 27.05.2008, яка визнана рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1869/15 від 16.11.2015 (з урахуванням часткового погашення під час виконавчих дій ДВС), з яких:-363903254,41 грн безспірні вимоги; - 348404424,27 грн вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

Як зазначає заявник, дані вимоги підтверджені рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1869/15 від 16.11.2015, наказом господарського суду Донецької області у справі №905/1869/15 від 16.11.2015, постановою головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮ України від 12.04.2016 ВП №50788137.

Із заяви Акціонерного товариства Укрсоцбанк №02.1.01/85-1426 від 05.12.2018 про порушення справи про банкрутство убачається, що грошові вимоги до боржника у сумі 712307678,68 грн за генеральним договором №28/33к від 27.05.2008, станом на дату подання даної заяви, є часткового забезпеченими майновими активами боржника у розмірі 348404424,27 грн за наступними договорами застави (іпотеки): - іпотечний договір №1 від 28.05.2008, відповідно до умов якого в іпотеку був оформлений комплекс, загальною площею 2876,8 кв.м, розташований за адресою: Донецька обл., м.Маріуполь, Донецьке шосе, 3; -договір застави майна №2 від 28.05.2008, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ТОВ Азовська нафтова компанія, відповідно до умов якого в заставу було оформлене виробниче обладнання для переробки нафтопродуктів; - договір застави майнових прав №3 від 28.05.2008, відповідно до умов якого в заставу оформлені майнові права вимоги поставки товару за контрактом №1 від 28.02.2008, укладеним між ТОВ «АНК» та компанією «Литаско»; -договір застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та ТОВ Азовська нафтова компанія, відповідно до умов якого в заставу оформлені виробничі запаси (нафта, газовий конденсат) та готова продукція (нафтопродукти) у кількості 5952,022 т; договір застави майнових прав №6 від 31.07.2008, відповідно до умов якого в заставу оформлені майнові права вимоги оплати вартості товару за договорами поставки, укладеними між ТОВ «АНК» та його контрагентами; договір застави майнових прав №7 від 13.05.2011, відповідно до умов якого в заставу оформлені майнові права вимоги оплати вартості товару за договором поставки нафти сирої №0104ТД від 01.04.2011, укладеним між ТОВ «АНК» та ТОВ «Торговий дім «Азовська нафтова компанія».

Отже, заявник вважає, що станом на день подання даної заяви про порушення справи про банкрутство застава/іпотека майна боржника за наведеними договорами є припиненою, а саме: за іпотечним договором №1 повністю, за договором застави №2 частково, за договором застави №3, договором застави №6 та договором застави №7-повністю. З огляду на те, що застава/іпотека майна боржника за іпотечним договором №1, договором застави №3, договором застави №6 та договором застави №7 є припиненою повністю, а загальна заставна вартість предметів застави за договором застави №2 (у редакції додаткової угоди №10 від 30.07.2009) складає 327927560,00 грн та 22085937,35 грн відповідно, що разом складає 350013497,35 грн, з урахуванням часткової реалізації предмета застави за договором застави №2, у результаті якої банком отримано 486345,80 грн та 1122727,28 грн, що дорівнює 1609073,08 грн, загальна заставна вартість заставного майна боржника станом на день подання даної заяви про порушення справи про банкрутство складає 348404424,27 грн.

Таким чином, договір застави майна №2 від 28.05.2008 та договір застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008 є чинними, а зобовязання за ними - дійсними.

З копії договору застави майна №2 від 28.05.2008 убачається:

пункт 1.1. За цим договором заставодавець (ТОВ Азовська нафтова компанія) передає в заставу заставодержателю (Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку Укрсоцбанк) у якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за генеральним договором про здійснення кредитування №28/33к від 27.05.2008 (договір кредиту), наступне майно: виробниче обладнання для переробки нафтопродуктів, місце знаходження якого: Україна, Донецька область, м.Маріуполь, Донецьке шосе, буд.3 та пос.Македонівка, територія Костянтинівської селищної ради Володарського району Донецької області, перелік якого наведений у додатку №1, який є невідємною частиною даного договору, надалі за текстом предмет застави.

Пункт 1.2. загальна вартість предмету застави за домовленістю сторін становить 86445500,00 грн.

Пункт 1.3. суть та розмір забезпечених заставою зобовязань: виконання позичальником перед заставодержателем зобовязань, зокрема:

пункт 1.3.1. повернення кредиту, отриманих у межах максимального ліміту заборгованості за кредитом 25000000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26.05.2011, на умовах, визначених договором кредиту та додатковими договорами до нього, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту;

пункт 1.3.2. сплата процентів за використання кредиту у розмірі дванадцяти місячний LIBOR+10% річних у доларах США за користування траншами у доларах США щомісячно до 5 числа, наступного місяця за місяцем, за який нараховані проценти, а також у день проведення заборгованості за кредитом у повній сумі, та комісій визначених договором кредиту;

пункт 1.3.3. сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, у строки та у порядку, що зазначені договором кредиту;

пункт 1.3.4. відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за договором кредиту, та збитків, завданих порушенням договору кредиту;

пункт 1.3.5 інші витрати на здійснення забезпеченої заставної вимоги.

Згідно з договором про внесення змін і доповнень №5 до договору застави майна №2 сторони домовились викласти пункт 1.2 статті 1 договору застави в новій редакції: « 1.2 сторони цього договору погоджуються, що з метою застави вартість предмета застави складає 327927560,00 грн».

З копії договору застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008 убачається:

пункт 1.1. За цим договором заставодавець (ТОВ Азовська нафтова компанія) передає в заставу заставодержателю (Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку Укрсоцбанк) у якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за генеральним договором про здійснення кредитування №28/33к від 27.05.2008 (договір кредиту), товари в обороті виробничі запаси (нафта та газовий конденсат), готову продукцію (нафтопродукти) у кількості 4290 тн, перелік якого наведений у додатку №1, який є невідємною частиною цього договору, надалі за текстом предмет застави.

Пункт 1.2. загальна вартість предмету застави за домовленістю сторін становить 18393012,00 грн.

Пункт 1.3. загальна балансова вартість предмету застави складає 18393012,00 грн.

Пункт 1.4. суть та розмір забезпечених заставою зобовязань: виконання позичальником перед заставодержателем зобовязань, зокрема:

пункт 1.4.1. повернення кредиту, отриманого у межах максимального ліміту заборгованості за кредитом 25000000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26.05.2011, на умовах, визначених договором кредиту та додатковими договорами до нього, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту;

пункт 1.4.2. сплата процентів за використання кредиту у розмірі дванадцяти місячний LIBOR+10% річних у доларах США за користування траншами в доларах США щомісячно до 5 числа, наступного місяця за місяцем, за який нараховані проценти, а також у день проведення заборгованості за кредитом у повній сумі;

пункт 1.4.3. сплата комісій у розмірі, у строки та порядку, що визначені договором кредиту;

пункт 1.4.4. сплата можливих штрафних санкцій, у розмірі, у строки та порядку, що визначені договором кредиту;

пункт 1.4.5. відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за договором кредиту, та збитків, завданих порушенням договору кредиту.

Відповідно до додаткової угоди №10 до договору застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008 сторони дійшли згоди внести до договору застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008 наступні зміни: «Викласти пункти 1.1, 1.2, 1.3 договору в наступній редакції: 1.2 загальна заставна вартість предмету застави за домовленістю сторін становить 22085937,35 грн». У додатку №1 до договору міститься опис товарів, які передаються у заставу, у кількості 8 одиниць на суму 22085937,35 грн.

Отже, банк, звертаючись з заявою про порушення справи про банкрутство має довести належними та допустимими доказами відсутність будь-якого майна, що забезпечувало зобовязання за кредитним договором.

У спірному договорі №2 від 28.05.2008 предметом застави є виробниче обладнання для переробки нафтопродуктів (згідно з додатком №1) у кількості 207 одиниць на суму 327927560,00 грн, договір застави №5 товарів в обороті також містить перелік товарів у кількості 8 одиниць на суму 22085937,35 грн, однак банк не довів доказами та не надав суду першої інстанції обґрунтованих пояснень щодо відсутності товарів та виробничого обладнання, якими були забезпечені кредитні зобовязання.

Матеріали справи містять постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2016 за наказом №905/1869/15, виданого 02.12.2015, про стягнення грошових коштів за кредитним договором, однак заявник посилається на те, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем виявлено та частково реалізовано майно боржника за договорами іпотеки та застави на суму 6251723,08 грн.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази зміни способу та порядку виконання рішення, а саме: вжиття нових заходів з метою реалізації рішення у разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Як свідчать матеріали справи, у межах виконавчого провадження за результатами проведення електронних торгів, продано комплекс, загальною площею 2876,80 кв.м, який розташований за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, донецьке шосе, 3, за ціною 5430000,00 грн (а.с.119); меблі та спеціалізоване обладнання, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м.Маріуполь, Донецьке шосе, буд.3, за ціною 568825,50 грн (а.с.135); обладнання у кількості 9 позицій, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Мазепи,78, за ціною 1300000,00 грн (а.с.136-137).

Отже, банком не конкретизовано, яке саме майно боржника, що зазначено у переліках до договорів застави, реалізовано державним виконавцем.

Заявник посилається на лист від 01.10.2018 вих.№50788317/20.1/27 відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, в якому зазначено, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем направлено запити у відповідні установи з метою виявлення майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення. Під час здійснення виконавчого провадження було виявлено та реалізовано майно, що належить боржнику, в результаті чого на користь стягувача стягнуто кошти у сумі 6251723,28 грн. Станом на сьогодні, іншого майна, на яке б можна було звернути стягнення, не виявлено. Сума непогашеної заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» складає 34343097,29 грн та 24104613,70 дол.США (а.с.103).

Однак вказаний лист не є доказом, що підтверджує вжиття виконавцем та банком заходів щодо пошуку, здійснення запитів до відповідних установ, виявлення та реалізації майна боржника.

Матеріали справи не містять документів виконавчого провадження, зокрема, постанови про закриття виконавчого провадження, на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до ст.1 Закону про банкрутство грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі ст.1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Забезпечені кредитори кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами, що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Лист державної виконавчої служби, на який посилається апелянт як на доказ відсутності у боржника будь-якого майна, за рахунок якого можливо погасити встановлену судом суму заборгованості за кредитом, не є таким доказом, натомість саме договір застави №2 від 28.05.2008 та договір застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008, із змінами та доповненнями до них, містять перелік заставного майна та його вартість.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали безпідставно та неправомірно застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17, оскільки висновок стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами, що є предметом розгляду у справі №905/2293/18, колегія суддів вважає помилковими з огляду на те, що Закон про банкрутство не містить іншого порядку та способу визначення забезпечених вимог, ніж положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про заставу», Цивільного кодексу України, не повязує визначення вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, для включення їх до реєстру вимог із договірною вартістю предметів забезпечення.

Вичерпний перелік підстав для відмови у прийнятті заяви визначено частиною 1 статті 14 Закону. Серед них самостійною підставою визначено випадок, коли вимоги кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника.

Обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 Цивільного кодексу України, стаття 19 Закону України Про заставу).

Закон про банкрутство не повязує визначення вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, для визначення розміру безспірних вимог при порушенні провадження у справі про банкрутство, або для включення їх до реєстру вимог, із договірною вартістю предметів забезпечення.

Забезпеченими зобовязаннями у розумінні ст.1 Закону про банкрутство та, відповідно, вимогами забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, є всі вимоги кредитора, які існують за основним зобовязанням (кредитним договором), і є дійсними на момент визнання вимог та можуть бути задоволенні за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення відповідно до умов забезпечуваного договору та чинного законодавства.

Згідно з частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував висновок ОСОБА_1 Верховного Суду, викладений у постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17, та погоджується з висновком господарського суду, що зазначені у заяві про порушення справи про банкрутство грошові вимоги Акціонерного товариства Укрсоцбанк до боржника за генеральним договором №28/33к від 27.05.2008, що визнані рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1869/15 від 16.11.2015, та становлять 712307678,68 грн (з урахуванням часткового погашення під час виконавчих дій ДВС), є повністю забезпеченими заставою майна боржника відповідно до договору застави майна №2 від 28.05.2008 та договору застави товарів в обороті №5 від 31.07.2008, незалежно від визначеної сторонами цих договорів вартості заставного майна.

Частинами 1, 2 ст.14 Закону про банкрутство передбачено, що господарський суд не пізніше пяти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство відмовляє у її прийнятті, зокрема, якщо вимоги кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника. Про відмову у прийнятті заяви виноситься ухвала, яка надсилається заявнику разом із заявою та доданими до неї документами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправильно визначив суми забезпечених вимог боржника виключно з умовами договорів застави та безпідставно застосував частину 1 ст.14 Закону про банкрутство, адже такі твердження спростовуються матеріалами справи та суперечать приписам Закону про банкрутство, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі, винесена ним ухвала є законною та обґрунтованою, у звязку з чим підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги судова колегія не убачає.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвала господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укрсоцбанк залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 12.12.2018 у справі №905/2293/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.03.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова