У Х В А Л А

25 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 924/1220/17

Провадження № 12-26гс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаКібенко О. Р.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи№ 924/1220/17

за позовом Фізичної особи - підприємця Дворніка Анатолія Вікторовича (далі - ФОП Дворнік А. В.)

до відповідачів:

1. Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Берегиня» (далі - ПСП «Агрофірма «Берегиня»),

2. Фізичної особи - підприємця Якобця Давида Васильовича (далі - ФОП Якобець Д. В.)

про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні майном,

за касаційною скаргоюПСП «Агрофірма «Берегиня»

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року,

У С Т А Н О В И Л А:

21 грудня 2017 року ФОП Дворнік А. В. звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ФОП Якобець Д. В. про визнання недійсним укладеного відповідачами договору оренди від 01 травня 2017 року та усунення перешкод у користуванні орендованим майном шляхом надання вільного доступу до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв. м, що розташований у м. Хмельницькому по вул. Польовій, 1.

Позов обґрунтовано безпідставним укладенням відповідачами договору оренди від 01 травня 2017 року щодо майна, яким позивач користувався на підставі іншого договору оренди від 03 січня 2017 року; відповідачами чинилися перешкоди у користуванні майном для здійснення позивачем підприємницької діяльності; на день укладення договорів оренди Дворнік А. В. та Якобець Д. В. мали статус фізичних осіб, однак з 14 серпня 2017 року вони набули статусу підприємців, а тому за суб'єктним складом спір підлягає вирішенню в судах господарської юрисдикції.

Господарський суд Хмельницької області рішенням від 07 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року, позов задовольнив частково. Зобов'язав ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ФОП Якобця Д. В. усунути перешкоди у користуванні ФОП Дворніком А. В. орендованим ним за договором оренди від 03 січня 2017 року майном шляхом надання вільного доступу позивачу та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв. м, що розташований у м. Хмельницькому по вул. Польовій, 1. У частині позовних вимог про визнання недійсним укладеного відповідачами договору оренди від 01 травня 2017 року провадження у справі закрив на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідачами безпідставно чиняться перешкоди позивачу у користуванні майном, орендованим для здійснення підприємницької діяльності; закінчення 31 грудня 2017 року строку дії оспорюваного договору оренди унеможливлює визнання його недійсним.

18 грудня 2018 року ПСП «Агрофірма «Берегиня» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування судових рішень попередніх інстанцій та ухвалення нового - про відмову в позові, а за наявності підстав - про закриття провадження у справі. Скаржник вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір підлягає вирішенню в господарських судах.

Так скаржник зазначає про укладення договору оренди з позивачем саме як з фізичною особою, яка не мала статусу підприємця, а тому спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 17 січня 2019 року відкрила касаційне провадження та ухвалою від 12 лютого 2019 року на підставі частини шостої статті 302 ГПК України передала справу разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки судові рішення оскаржуються з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції.

Згідно із частиною шостою статті 302 ГПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Оскільки скаржник оскаржує судові рішення попередніх інстанцій з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Частиною тринадцятою статті 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

До справ з вимогами немайнового характеру може застосовуватися частина четверта статті 301 ГПК України, яка передбачає можливість розгляду касаційної скарги без повідомлення учасників у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

Оскільки предметом позову у цій справі є визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні майном, ця справа не відноситься до визначеної частиною четвертою статті 247 ГПК України категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

При вирішенні питання щодо призначення справи до розгляду в судовому засіданні Велика Палата Верховного Суду враховує категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників, суспільний інтерес до її розгляду, а також загальну кількість та графік призначення справ, що перебувають на розгляді.

У пункті 96 висновку № 6 від 24 листопада 2004 року Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) «Про справедливий суд у розумні строки та роль судді в судових процесах з урахуванням альтернативних засобів вирішення спорів» передбачається, що суд повинен, крім випадків, чітко визначених законом, мати можливість вирішувати, яке саме, усне чи письмове, провадження застосовувати. При цьому у пунктах 104 - 105 цього висновку зазначено, що кожна окрема справа потребує «пропорційного» розгляду, тобто в такий спосіб, що дозволяє сторонам досягти справедливості ціною, співмірною з проблемами, що розглядаються, й ціною позову, а також у такий спосіб, що дозволяє суду розглянути інші справи в розумні строки.

КРЄС зазначає, що обмеження повноважень судді щодо вирішення питання, чи слід застосовувати усну або письмову форму провадження, є несумісними з ефективним правосуддям (пункт 106 цього ж висновку).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що призначення справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення її учасників відповідатиме принципам ефективного правосуддя.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Європейський суд з прав людини не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

Також Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу. Європейський суд з прав людини вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло жодних питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Водночас Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 травня 1988 року у справі «Ekbatani v. Sweden» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З матеріалів цієї справи вбачається, що суди першої й апеляційної інстанцій розглядали її у відкритому судовому засіданні з повідомленням усіх учасників та за участю позивача та відповідача-1, тобто відбувся публічний розгляд справи.

Велика Палата Верховного Суду, у свою чергу, створила учасникам цієї справи належні умови для ознайомлення з її рухом шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на них відповідно до вимог ГПК України.

За змістом частини першої статті 306 ГПК України касаційна скарга на судові рішення має бути розглянута протягом шестидесяти днів з дати постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до графіка проведення судових засідань Великої Палати Верховного Судудотримання цього строку є неможливим, тоді як призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників дозволить значно зменшити строки розгляду касаційної скарги.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини як джерело права, немайновий характер вимог, що є предметом позову у цій справі, фактичні обставини справи, її категорію та рівень складності, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для призначення справи до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням її учасників.

Враховуючи викладене, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Керуючись статтями 8, 233-235, 301, 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А:

1. Прийняти до розгляду справу № 924/1220/17 за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Берегиня» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників на 03 квітня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Р. Кібенко

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська