ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року Справа № 904/4592/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів – Кощеєва І.М., Орєшкіної І.Л.,

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року у справі №904/4592/18 (суддя Петрова В.І., повне рішення складено 02.01.2019 року)

за позовом публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам’янське Дніпропетровської області

про стягнення неустойки, інфляційних та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов’язання

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 у справі №904/4592/18 у позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ") до акціонерного товариства (далі – АТ) "ДніпроАЗОТ" про стягнення пені в сумі 478 568 грн. 93 коп., інфляційних в сумі 1 125 грн. 45 коп. та трьох процентів річних в сумі 34 732 грн. 01 коп. відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо наявності підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з якими заявлені до стягнення позивачем пеня, три проценти річних та інфляційні підлягають списанню;

- не погодившись з рішенням суду, ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне дослідження господарським судом обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування норм матеріального просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та позовні вимоги задовольнити;

- у поданій скарзі йдеться про те, що виходячи з аналізу положень ст.ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, про те, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру, у зв'язку з чим, списання заборгованості є неправомірним, про те що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, яким визначено дані про підприємства, що необхідні для включення до реєстру, про те, що матеріали справи не містять передбачених Порядком документів, ці документи не надавалися відповідачем та не досліджувалися судом, а також про те, що Верховним Судом прийнято рішення у справі №908/3211/16 у подібних правовідносинах по застосуванню норм ч.3 ст.7 Закону, згідно з яким однією з обов'язкових підстав для такого застосування є включення відповідача до реєстру;

- відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що єдиною умовою для списання пені, трьох процентів річних та інфляційних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є погашення такої заборгованості до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на те, що основна заборгованість товариства за договором постачання природного газу була погашена в період з 02.02.2016 по 31.03.2016, тобто до набрання чинності цим Законом та враховуючи, що відповідач є теплогенеруючою організацією, тому вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та АТ "Дніпроазот" (споживачем) укладено договір постачання природного газу №4298/16-ТЕ-3, на підставі п.1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач прийняти та оплатити цей природний газ на умовах вищезазначеного договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що постачається, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П.8.2 договору передбачено, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач протягом січня-березня 2016 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 9 630 523 грн. 69 коп., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами представників та відбитками печаток підприємств обох сторін (т. 1 а.с.28-30).

Однак, оплата вартості поставленого природного газу здійснена відповідачем з порушенням строків, передбачених договором.

Заборгованість відповідача по оплаті погашена в повному обсязі 31.03.2016, що підтверджується представленим в матеріалах справи переліком операцій по договору №4298/16-ТЕ-3 (т. 1 а.с.49).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.8.2 договору пеню за період з 16.02. по 10.07.2016 в сумі 478 568 грн. 93 коп., три процента річних в сумі 34 732 грн. 01 коп. за той самий період та інфляційні за період з травня по червень 2016 в сумі 1 125 грн. 45 коп., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, теплогенеруючою організацією – суб’єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Згідно зі ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Даною нормою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказана норма є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Заборгованість за отриманий природний газ, по якій позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні станом на 30.11.2016 відповідачем погашена повністю.

За умовами договору на постачання природного газу №4298/16-ТЕ-3 від 21.12.2015 відповідач отримав газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Господарський суд, відмовляючи в позові, вірно встановив, що відповідач є теплогенеруючою організацією, яка виробляє з природного газу теплову енергію для споживання населенням, що підтверджується ліцензією від 11.08.2011 року.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також про те, що заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню, у зв'язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника визнані колегією суддів безпідставними, оскільки списання нарахованих ним сум пені, трьох процентів річних та інфляційних не залежить від включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Посилання скаржника на постанову Верхового Суду у справі №908/3211/16 в частині встановлення як однієї з підстав для списання пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних включення відповідача до названого вище реєстру колегією суддів не прийняті до уваги тому, що таке включення визначене Верховним Судом лише як одна з обставин справи.

У вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на ч.3 ст.7 Закону зроблено висновок про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 у справі №904/4592/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення;

- повна постанова складена 04.03.2019 року

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя            І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна