ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2019 р. Cправа №902/626/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "IL", Кюрдахани, м.Баку, Азербайджанська Республіка

до товариства з обмеженою відповідальністю "Барський птахокомбінат", с.Заможне Барського району Вінницької області

про стягнення здійсненої попередньої оплати згідно договору поставки та збитків в розмірі 44500,56 доларів США

представники сторін в судове засідання не з'явились

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 28.09.2018 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "IL" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Барський птахокомбінат" здійсненої позивачем попередньої оплати за договором №28/10/2016 від 28.10.2016 в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо поставки м'ясних виробів у визначені угодою строки та понесених "витрат" в загальному розмірі 44500,56 доларів США.

За вказаним позовом ухвалою суду від 17.10.2018 відкрито провадження у справі №902/626/18, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.12.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №902/626/18 на тридцять днів, оголошено перерву в судовому засіданні до 17.01.2019.

За результатами судового засідання, 17.01.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №902/626/18 та призначення справи для судового розгляду по суті на 18.02.2019.

Під час судового засідання 17.01.2019 судом також постановлено ухвалу, якою позов ТОВ "IL" в частині стягнення з ТОВ "Барський птахокомбінат" 1000 доларів США "понесених додаткових витрат покупця (340 доларів США - транспорт та 660 доларів США - таможня)" залишено без розгляду та ухвалено подальший розгляд справи по суті здійснювати в межах предмету позову, яким є стягнення 43500,56 доларів США.

На визначену судом дату (18.02.2019) представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с. 93-94).

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, суд враховує, що 18.02.2019 від представника позивача надійшла заява (вх.№ 02.-34/1357/19 від 18.02.2019) про розгляд справи, призначеної на 18.02.2019, за відсутності позивача та його представника.

Враховуючи, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що сторони належним чином були повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З документів, долучених до матеріалів господарської справи №902/626/18 представником позивача адвокатом ОСОБА_1 стосовно статусу ТОВ "IL", слідує, що товариство організоване і зареєстроване у Азербайджанській Республіці під реєстровим номером підприємницької діяльності НОМЕР_1.

Таким чином, договір, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою є зовнішньоекономічним приватним договором.

Порядок регулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України "Про міжнародне приватне право" №2709-ІV від 23 червня 2005 року, із змінами (далі - ЗУ "Про міжнародне приватне право").

Згідно з ч.1 ст.4 ЗУ "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів.

Статтею 32 ЗУ "Про міжнародне приватне право" встановлено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження

Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 ЗУ "Про міжнародне приватне право" можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України (ст. 43 ЗУ "Про міжнародне приватне право").

Статтею ст.73 також встановлено, що іноземні юридичні особи мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.74 процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Статтею 76 закріплено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Випадків, передбачених ст.77 ЗУ "Про міжнародне приватне право", судом не встановлено.

Згідно ст.365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обовязки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України (стаття 366 ГПК України).

Пунктом 6.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність згідно Законодавства України.

Вказаний пункт договору дає підстави вважати, що сторони прийшли до згоди про віднесення вирішення спірних питань до підсудності державних судів України.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Частиною 1 ст.27 ГПК України встановлено, що позов предявляється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи правовий статус сторін спору, їх місцезнаходження, правову природу і предмет спору, наведені норми права, умови договору, положення ст.ст. 20, 27 ГПК України, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду господарським судом Вінницької області із застосуванням до спірних правовідносин права України.

Щодо позовних вимог про стягнення 43500,56 дол. США заборгованості, судом встановлено наступне.

28.07.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Барський птахокомбінат" (далі по тексту також - постачальник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "IL" (далі по тексту також - покупець, позивач) укладено договір №28/07/16 (далі по тексту також - Договір).

Згідно предмету вказаного договору постачальник зобов'язується в порядку, на умовах і в строк, передбачені цим Договором поставити (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити м'ясо яловичини, субпродуктів, м'ясних напівфабрикатів і готових м'ясних виробів в асортименті відповідного термічного стану іменованих надалі "Товар" в асортименті (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору загальна ціна Договору складає 43890 доларів США.

Відповідно до п.5.5. Договору, покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар, передбачених цим Договором, в день отримання продукції або передоплатою шляхом перерахування - грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата за договором здійснюється за умови надання Постачальником належним чином оформлених документів, подання яких потрібне згідно цього договору та чинного законодавства України. У разі не надання Постачальником належних документів Покупець має право відстрочити дату розрахунку з Постачальником на термін затримки оформлення (надання) необхідних документів.

Як стверджується матеріалами справи: на виконання умов Договору відповідачем виставлено рахунок-передоплату №2 від 10.10.2016 за товар на загальну суму 38000 дол. США.

Зазначений рахунок, 16.10.2016 позивачем оплачено, що слідує з наданих представником позивача адвокатом ОСОБА_1 пояснень та відповідного підтвердження Азербайджанського національного банку №24 від 16.10.2016.

Разом з тим, відповідач лише частково виконав взяті на себе зобов'язання по поставці товару. А саме, останнім недопоставлено товар на суму 3586,56 дол. США.

Виявивши вказані розбіжності, позивач листом №45/11 від 29.11.2016 звернувся до відповідача повідомивши про наявність заборгованості в розмірі 3586,56 дол. США за недопоставлений товар та понесені додаткові витрати на суму 1000 дол. США (6340 дол.США транспорті витрати; 660 дол. США - таможні витрати).

У відповідь ТОВ "Барський птахокомбінат" листом №139 від 07.12.2016 підтвердив наявну заборгованість, а саме різницю в розмірі 3586,56 дол. США по рахунку фактури №2 від 10.10.2016 та 1000 дол. США збитків.

В подальшому відповідачем виставлено рахунок-передоплату №2 від 18.10.2017 за товар на загальну суму 44500 дол. США, який оплачено позивачем в розмірі 39914,00 дол. США.

Відповідач визначеного умовами договору обов'язку щодо поставки товару не виконав, у зв'язку із чим, позивач направив на адресу відповідача лист №28/17 від 16.05.2018 з повідомленням про непоставку обумовленого товару та намір звернутися до суду за захистом порушеного права.

ТОВ "Барський птахокомбінат" у відповідь надіслав лист №35 від 14.07.2018, зазначивши про необхідність переглянути графік поставки товару на 14.06.2018 відповідно до договору №28/07/16 від 28.07.2016, у зв'язку із кардинальною зміною цінової політики на ринку України та неможливістю вирішення питання про перегляд ціни. При цьому, останній зазначає, що зобов'язується виконати обов'язки по оплаті до 15.07.2018.

Листом №41 від 16.07.2018 відповідач повторно підтвердив отримання від позивача коштів в розмірі 39914 дол. США та зобов'язався виконати всі зобов'язання по оплаті до 15.08.2018.

Разом з тим, станом на момент розгляду справи відповідачем не поставлено обумовлений сторонами товар, а також не повернуто сплачені позивачем кошти, у зв'язку із чим, останній звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення грошових коштів в судовому порядку.

Враховуючи встановлені обставини справи суд враховує наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Як зазначено судом вище, Договір, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою являється зовнішньоекономічним приватним договором.

Загальні положення зовнішньоекономічної діяльності врегульовано главою 37 Господарського Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.382 ГК України, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України.

Загальні умови, порядок здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб'єктами господарювання, а також загальні положення зовнішньоекономічного договору визначає Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" №959-XII від 16 квітня 1991 року, зі змінами і доповненнями (далі - ЗУ "Про ЗЕД").

Беручи до уваги встановлені обставини суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір з приводу виконання договору №28/07/16 від 28.07.2016, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як слідує з матеріалів справи: відповідач востаннє зобов'язувався поставити товар позивачу - 14.06.2018. Разом з тим, докази того, що відповідач здійснив поставку обумовленого сторонами товару або повернення позивачу сплачених коштів в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 43500,56 дол. США є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, при вирішенні питання про валюту, в якій відповідач має виконати на користь позивача грошове зобов'язання по поверненню попередньої оплати у розмірі 43500,56 доларів США, суд враховує наступне.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Як зазначено вище: вартість договору визначена сторонами у доларах США. Крім того, в судовому засіданні представник позивача, підтримав вимогу про стягнення боргу в іноземній валюті.

У відповідності до Постанови великої палати Верховного суду від 04.07.18 у справі №761/12665/14-ц визначено, що суд встановлює, чи визначено зобовязання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобовязання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобовязання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобовязання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Таким чином, стягненню підлягає заборгованість у визначеній сторонами валюті - доларах США.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Барський птахокомбінат" (вул.Кармелюка, буд.65-А, с.Заможне, Барський район, Вінницька обл., 23007, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "IL" (вул.М.Аділ, 16-А, Кюрдахани, м.Баку, Азербайджанська Республіка, AZ1059, код 805573, ІНН НОМЕР_1) 43500,56 доларів США - основного боргу; 18464,88 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28 лютого 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - адвокату позивача - ОСОБА_1 (вул.Д.Галицького, 27-а, кім.203, м.Вінниця, 21036);

3 - відповідачу - ТОВ "Барський птахокомбінат" (вул.Кармелька, буд.65-А, с.Заможне, Барський район, Вінницька область, 23007)