ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2594/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

при розгляді справи за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81);

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81)

про стягнення заборгованості у сумі 618 057,02 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ордер КВ №774467 від 25.02.2019р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт", згідно якої просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 518 652,29 грн., пеню у сумі 25 799,90 грн., 3% річних у сумі 17 833, 86 грн., інфляційні втрати в розмірі 55 770,97 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору №12-П-БДФ-17 від 01.05.2017р. про надання послуг в частині повної та своєчасної сплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.11.2018р. відкрито провадження у справі № 916/2594/18, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "19" грудня 2018 р. о 10:45.

19.12.2018р. у судовому засіданні оголошено протокольну перерву до "23" січня 2019р. об 11год.00хв., про що представників сторін повідомлено під розпис.

23.01.2019р. представники сторін у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не сповістили.

Ухвалою суду від 23.01.2019р., приймаючи до уваги вчинення усіх необхідних процесуальних дій у даній справі для виконання завдань підготовчого провадження, встановлених частиною 1 ст. 177 ГПК України, з урахуванням встановлених чинним законодавством процесуальних строків розгляду справи, закрито підготовче провадження у справі №916/2594/18 із призначенням її до розгляду в засіданні суду на "28" січня 2019р. о 15год.30хв.

28.01.2019р. на електронну адресу Господарського суду Одеської області від ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" надійшло клопотання (т.2 а.с.7-8), згідно якого останнє просило суд перенести на іншу дату розгляд даної справи, для надання можливості відповідачу подати додаткові докази в обґрунтування заперечень щодо позовних вимог.

У судовому засіданні судом було розпочато розгляд справи по суті, представником позивача у вступному слові було викладено позицію з приводу заявлених позовних вимог, які останній повністю підтримав.

Водночас, враховуючи вищевказане клопотання відповідача, у судовому засіданні 28.01.2019р. оголошено протокольну перерву до "25" лютого 2019р. о 14год.30хв., про що представника позивача повідомлено безпосередньо у судовому засіданні під розписку, а відповідача шляхом направлення відповідної ухвали суду в порядку ст. 120 ГПК України.

31.01.2019р. до канцелярії суду від ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" за вх.№2025/19 надійшло клопотання з додатковими доказами (т.2 а.с.26-55), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вищевказане клопотання, відповідач зазначив, що ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" з 2016 року з незалежним від підприємства причин перебуває в тяжкому фінансовому становищі, у зв'язку із чим не могло виконати зобовязання по Договору №12-П-БДФ-17 від 01.05.2017р. у визначені договором строки.

В підтвердження перебування підприємства у тяжкому фінансовому становищі, відповідачем до вищевказаного клопотання долучено, зокрема, копію витягу з аудиторського звіту та звіти про фінансові результати.

Між тим, відповідач наголосив на тому, що штрафні санкції для нього є непомірними, а позивач, свою чергу, не підтвердив належним чином завдання йому збитків внаслідок прострочення сплати рахунків з боку відповідача.

У судове засідання 25.02.2019р. з'явився представник позивача, який в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" у судове засідання 25.02.2019р. не з'явився, водночас від останнього на електронну адресу суду надійшло клопотання (т.2 а.с.56-57), в якому відповідач просить суд розглянути справу за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, а також заслухавши у відкритих судових засіданнях пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків:

Як встановлено судом, 01.05.2017р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі начальника Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація) та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (підприємство) було укладено договір про надання послуг №12-П-БДФ-17 (т.1 а.с.73-75).

Згідно п.1.1. договору адміністрація надає підприємству послуги, за переліком та кількістю встановленому Додатком №1 до договору, що є невід'ємною частиною договору, а підприємство приймає і оплачує послуги на умовах договору.

Пунктом 2.2. договору визначено, що розрахунки за договором здійснюються підприємством згідно тарифів, зазначених у Додатку №1 до договору, в безготівковій формі шляхом перерахування підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок адміністрації не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним. Підставою для оплати послуг є підписаний сторонами Акт наданих послуг та виставлений на підставі цього акту рахунок.

Відповідно до п.п. 7.1,7.2. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017р. включно. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Отже, враховуючи укладення між сторонами вищевказаного договору, між ними виникли зобовязальні відносини за якими позивач зобовязався надати відповідачу відповідні послуги, а відповідач, в свою чергу, зобовязався оплатити надані послуги в повному обсязі, відповідно до умов зазначеного договору.

Як встановлено судом, протягом 2017 року позивач надав відповідачу послуги, передбачені договором, що підтверджується відповідними актами наданих послуг та рахунками, виставленими на їх оплату (т.1 а.с.80-196).

З матеріалів справи (т.1 а.с.78-79) також вбачається, що позивачем 17.09.2018р. було направлено на адресу відповідача претензію, в якій позивач зазначив про необхідність погашення заборгованості у розмірі 518 652, 29 грн. у строк до 31.10.2018р., разом з тим, доказів щодо оплати відповідачем зазначеної заборгованості матеріали справи не містять.

Водночас, щодо наявності заборгованості за вищесказаним договором відповідачем заперечень не було надано, а з клопотання, яке було подано відповідачем 31.01.2019р. (т.2 а.с.26-29), вбачається наявність у відповідача заперечень виключно щодо штрафних санкцій в частині стягнення пені, в стягненні якої останній просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГПК України.

Так, частиною 2 ст. 193 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених зазначеним Кодексом, іншими законами або договором.

Приймаючи до уваги вищевказане, а також враховуючи, що факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором №12-П-БДФ-17 від 01.05.2017р. в розмірі 518 652, 29 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення зазначеної суми.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 25 799, 90 грн. суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, п.4.3. укладеного між ДП "АМПУ" в особі Білгород-Дністровської філії ДП "АМПУ" та ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" договору про надання послуг, сторони погодили, що у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Водночас, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 233 ГК України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається із витягу з Аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності відповідача за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 (т. 2 а.с.41-47), обсяг вантажопереробки відповідача протягом 2015-2017 років істотно зменшився та не відповідає плану з причин, незалежних від відповідача (за 2017 рік, зокрема, обсяг становив 152, 1 тис. тонн при плані 452,0 тис. тонн), що в свою чергу призводить до втрати останнім контрагентів та, відповідно, доходів.

Звітами про фінансові результати відповідача за 2016-2017 роки підтверджуються збитки останнього у 2016 році в розмірі 16 644 тис. грн, у 2017 році 28 735 тис. грн, за 9 місяців 2018 року 15 740 тис. грн (т. 2 а.с.48-55).

Водночас, позивач про наявність та стягнення збитків у звязку з порушенням відповідачем умов договору не заявив.

Встановивши правомірність вимог про стягнення пені, суд, враховуючи наявні обставини тяжкого фінансового стану відповідача, виходячи із принципу збалансованості інтересів обох сторін, вважає за необхідне зменшити розмір пені, яку належить стягнути з відповідача, до 10 000 грн.

Що стосується стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості, слід зазначити таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, суд вважає його вірним, а вимоги про їх стягнення у заявлених позивачем розмірах такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, перевірив розрахунок 3% річних, суд встановив його часткову невірність у зв'язку із неврахуванням вихідних та святкових днів, що відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК потребують переносу останньої дати строку виконання зобовязань за договором на перший робочий день після вихідних чи святкових.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору (п.2.2.), відповідач зобовязався не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок позивача отримані послуги на підставі підписаного між сторонами акту наданих послуг та виставленого на підставі цього акту рахунку.

У урахуванням викладеного, відповідно до рахунків № 1022, 1026, 1036 та 1038 від 31.05.2017 початком нарахування 3% є 27.06.2017, а не 26.06.2017, оскільки 25.06.2017р. припадає на вихідний (неділю), отже, переноситься на понеділок, як перший робочий.

Вказані вище твердження застосовуються до рахунків № 1383, 1388 та 1406 від 31.10.2017р., оскільки 25.11.2017р. припадає на вихідний день (суботу), а отже нарахування штрафних санкцій за зазначеними накладними слід починати з 28.11.2017.

Ці ж правила стосуються рахунків № 1560, 1557 та 1599 від 30.11.2017р., оскільки 25.12.2017р. припадає на державне свято (Католицьке Різдво), тому нарахування 3% річних за вказаними накладними необхідно розпочинати з 27.12.2017р.

З огляду на вищевикладене, суд, здійснивши за допомогою системи "Ліга Закон" перевірку розрахунку позивача 3% річних, а також врахувавши вищевказані норми законодавства, здійснив власний розрахунок по актам від 31.05.2017р., 31.10.2017р. та 30.11.2017р. та дійшов висновку про часткове задоволення вимоги ДП "АМПУ" в особі Білгород-Дністровської філії ДП "АМПУ" про стягнення 3% річних в сумі 17 815, 41 грн.

Розрахунок 3% річних по актам № 1022, 1026, 1036, 1038,

1383, 1388, 1406, 1560, 1557, 1599

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
754.7427.06.2017 - 15.11.20185073 %31.45
28679.3427.06.2017 - 15.11.20185073 %1195.10
49011.8927.06.2017 - 15.11.20185073 %2042.39
9578.9827.06.2017 - 15.11.20185073 %399.17
28679.3428.11.2017 - 15.11.20183533 %832.09
1033.1228.11.2017 - 15.11.20183533 %29.97
14971.5628.11.2017 - 15.11.20183533 %434.38
27754.2027.12.2017 - 15.11.20183243 %739.10
1033.1227.12.2017 - 15.11.20183243 %27.51
1825827.12.2017 - 15.11.20183243 %486.21

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт", однак враховуючи часткове задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Шабська, 81, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Шабська, 81, ) основну заборгованість у розмірі 518 652 /пятсот вісімнадцять шістсот пятдесят дві/ грн. 29 коп., пеню в розмірі 10 000 /десять тисяч/ грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 55 770 /пятдесят пять тисяч сімсот сімдесят/ грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 17 815 /сімнадцять тисяч вісімсот пятнадцять/ грн. 41 коп., судовий збір у сумі 9 270 /дев'ять тисяч двісті сімдесят/ грн. 58 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01 березня 2019 р.

Суддя Ю.М. Щавинська