ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" лютого 2019 р. Справа №5015/2276/11

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016

у справі №5015/2276/11

за позовом ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівська гарнізонна база", м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, м. Львів,

про: 1) зобов'язання відповідача провести розрахунок вартості частини майна товариства відповідно до частки позивача у статутному капіталі товариства (99%) виходячи з ринкових цін, що діяли станом на 31.03.2010; 2) зобов'язання відповідача надати розрахунок отриманого товариством у 2010 році (з 01.01.2010 по 31.03.2010) прибутку відповідно до частки позивача (99%) у статутному капіталі товариства; 3) зобов'язання відповідача виплатити позивачу належну частину вартості майна, відповідно до її частки (99%) у статутному капіталі товариства; 4) зобов'язання відповідача виплатити позивачу належну частину отриманого товариством у 2010 році (з 01.01.2010 по 31.03.2010) прибутку відповідно до її частки (99%) у статутному капіталі товариства,

представники:

- від позивача - Думич Н.Б., Алексеєнко А.А. (адвокати),

- від відповідача - не з'явився,

- від третьої особи - ОСОБА_4, Котовщиков Р.А. (адвокат).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2011 у даній справі було частково задоволено позовні вимоги: 1) зобов'язано відповідача провести розрахунок вартості частини майна товариства, відповідно до частки позивача (99%) у статутному капіталі товариства, виходячи з ринкових цін; 2) стягнуто з відповідача вартість належної позивачу частини майна товариства, що пропорційна частці позивача в статутному капіталі розміром 99%. В частині інших позовних вимог провадження в справі припинено на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2012, рішення місцевого господарського суду: 1) скасовано в частині задоволення вимоги про зобов'язання відповідача провести розрахунок вартості частини майна товариства, відповідно до частки позивача у статутному капіталі товариства; 2) викладено в новій редакції пункт резолютивної частини, згідно якого стягнуто з відповідача на користь позивача вартість частини майна товариства відповідно до належної частки (99%) у статутному капіталі товариства в розмірі 13359747,84 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016, задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2012. Вказану постанову скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Приймаючи вказану постанову, суд визнав нововиявленими обставинами низку фактів, встановлених при вирішенні спору у справі №2-11/11(2/1328/11/12), а саме: 1) факт виходу ОСОБА_4 зі складу учасників ТзОВ "Львівська гарнізонна база" на підставі заяви від 01.07.2005, частка якого станом на вказаний час складала 25%; 2) факт прийняття загальними зборами учасників товариства 05.07.2005 рішення про виплату ОСОБА_4 вартості частини майна товариства, пропорційну його частці в статутному фонді; 3) факт не проведення ТзОВ „Львівська гарнізонна база" виплати ОСОБА_4 вартості належної йому частки у статутному фонді товариства, у встановлених законом розмірі та строк.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що тільки після реального виконання судового рішення у справі № 2-11/11(2/1328/11/12) на користь ОСОБА_4 можна буде визначити вартість чистих активів товариства, за рахунок яких можливе задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у пропорційному відношенні до її частки в статутному капіталі. За таких обставин, стягнення на користь ОСОБА_2, яка вийшла з товариства в березні 2010 року, вартості частини майна товариства, без урахування його пасивів, тобто зобов'язань перед ОСОБА_4, суд визнав передчасним.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016.

У своїй заяві як на нововиявлену обставину вона послалась на висновок експертизи №2/18 від 30.03.2018, у якому встановлено вартість частки учасника ОСОБА_2 в розмірі 11536866,00 грн. В той же час, суд зазначив про те, що вказаний висновок є новим доказом у справі, що виключає можливість зміни або скасування судового рішення за правилами розділу 4 глави 3 ГПК України.

Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 було залишено без змін постановою Верховного Суду від 04.09.2018.

26.12.2018 до Західного апеляційного господарського суду надійшла чергова заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016.

У вказаній заяві ОСОБА_2 просила скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги у справі №515/2276/11 задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача вартість її частки в розмірі 10536710 грн.

Нововиявленою обставиною позивач вважає звіт про незалежну оцінку вартості частини майна товариства, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі товариства, яка підлягає виплаті станом на 31.03.2010, що виконаний суб'єктом оціночної діяльності ДП «Профоцінка» на замовлення ОСОБА_9 як учасника ТзОВ «Львівська гарнізонна база» на підставі договору №01.06.2016(13) від 01.06.2016.

Позивач зазначає, що вказаний звіт існував на момент розгляду справи, однак не був відомий ні суду, ні учасникам процесу, оскільки його замовником був інший учасник ТзОВ «Львівська гарнізонна база» ОСОБА_9, який не брав участі в розгляді справи №5015/2276/11. Про вказаний звіт позивачу стало відомо лише 03.12.2018 зі звернення ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про обов'язкове врахування даної оцінки під час погашення заборгованості ТзОВ «Львівська гарнізонна база» перед кредиторами.

У вказаному звіті встановлено, що: 1) ринкова вартість частки ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства становить 10536710 грн. без ПДВ (з врахуванням заборгованості в сумі 2761275,67 грн.); 2) проведення розрахунку та визначення частки учасника, що виходить з товариства, за умови непогашення заборгованості перед учасником, що вийшов раніше, можливе і обґрунтоване, оскільки заборгованість перед учасником, що вийшов, приймається оцінювачем як поточне зобов'язання (відповідно до п.11, 12, 4, 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання»), причому оцінювач не зобов'язаний складати нову звітність.

ОСОБА_4 подав відзив на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якому просив відмовити у задоволенні вказаної заяви. У своєму відзиві третя особа зазначила, зокрема, наступне:

1) у своїй заяві ОСОБА_2 жодним чином не спростувала висновки Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 та Верховного Суду від 04.09.2018 про те, що позивач не виконала свого процесуального обов'язку довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень, шляхом подання доказів чи заявлення відповідних клопотань, під час розгляду даної справи. Вона не навела жодної об'єктивної причини, що перешкоджали їй здійснити свої процесуальні права та виконати свій процесуальний обов'язок по доказуванню при розгляді справи у 2016 році;

2) з моменту виходу ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, єдиним власником товариства залишився її син ОСОБА_9, а директором товариства (до моменту його звільнення у процедурі санації) був інший син - ОСОБА_10 Вказані особи проживають за одною адресою, а відтак у ОСОБА_2 був доступ до документів відповідача та обізнаність про реальний фінансовий стан відповідача. Крім того, відповідач є стороною у даній справі, брав участь у судових засіданнях, однак з незрозумілих причин не долучив до матеріалів справи звіт про оцінку від 13.10.2016 раніше, у зв'язку з чим у третьої особи існують сумніви щодо достовірності вказаного документа.

Також, у додаткових поясненнях від 31.01.2019, викладених у письмовій формі, третя особа звернула увагу на наступне:

1) дві рецензії на звіт про оцінку від 13.10.2016, які були виконані у грудні 2018 року, не можуть братися до уваги судом, оскільки такі є новими доказами у справі;

2) звіт про оцінку містить численні порушення та розбіжності, внаслідок яких його не можна використовувати як належний та допустимий доказ.

Відповідач подав до суду пояснення по суті заяви ОСОБА_2, у яких:

1) зазначив, що при вирішенні вказаної заяви покладається на думку суду;

2) звернув увагу на те, що в межах справи №5015/7386/11 про банкрутство ВАТ «Львівська гарнізонна база» Вищий господарський суд України відмовив в заяві ОСОБА_2 про грошові вимоги до банкрута на суму 11020326,84 грн. саме з посиланням на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі №515/2276/11, яку ОСОБА_2 хоче переглянути за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 було відкрито провадження за заявою ОСОБА_2, а ухвалою від 11.01.2019 вказану заяву було призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судових засіданнях 31.01.2019 та 07.02.2019 було заслухано пояснення всіх учасників процесу з приводу вказаної заяви.

31.01.2019 третьою особою було подано до суду два клопотання: 1) про винесення окремої ували в порядку ст. 246 ГПК України з приводу вчинення ОСОБА_9, посадовими особами ДП «Профоцінка» та оцінювачами ДП «Профоцінка» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінально караних діянь, передбачених ст. 191, 364, 366, 384 КК України; 2) про витребування у ОСОБА_9 оригіналів звіту про оцінку, договору, на підставі якого проводилася оцінка та доказів оплати за цим договором та про призначення у справі комісійної судово-технічної експертизи щодо встановлення давності виготовлення звіту про оцінку від 13.10.2016.

Розглянувши вказані клопотання, колегія суддів вирішила відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного: 1) твердження відповідача про підробку звіту про оцінку майна від 13.10.2016, які є підставою для клопотання про винесення окремої ухвали, базуються лише на необґрунтованих припущеннях; 2) суд не вбачає наявності підстав для призначення судової експертизи у справі, що передбачені ст. 99 ГПК України.

В судове засідання 07.02.2019 відповідач не забезпечив участі свого представника, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов'язковою, враховуючи завершення процесуального строку для розгляду такої заяви, встановленого ст.325 ГПК України, колегія суддів вважає, що її розгляд можливо завершити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 320 ГПК України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами").

Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі виконання вимог процесуального закону.

Заява ОСОБА_2, яка є предметом розгляду у даному провадженні, подана нею на підставі п.1 ч.2 ст. 320 ГПК України.

Як зазначалося вище, нововиявленою обставиною у справі заявник вважає звіт від 13.10.2016 про незалежну оцінку вартості частини майна ТзОВ «Львівська гарнізонна база», що пропорційна частці ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства, яка підлягає виплаті їй станом на 31.03.2010, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ДП «Профоцінка» у якому: 1) встановлено ринкову вартість частки ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства в розмірі 10536710 грн.; 2) зазначено, що проведення розрахунку та визначення частки учасника, що виходить з товариства, за умови непогашення заборгованості перед учасником, що вийшов раніше, можливе і обґрунтоване, оскільки заборгованість перед учасником, що вийшов, приймається оцінювачем як поточне зобов'язання (відповідно до п.11, 12, 4, 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання»), причому оцінювач не зобов'язаний складати нову звітність.

Як було зазначено вище, при прийнятті постанови 14.11.2016 у даній справі, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що тільки після реального виконання судового рішення у справі № 2-11/11(2/1328/11/12) щодо розрахунку з ОСОБА_4 у зв'язку з його виходом зі складу учасників ТзОВ «Львівська гарнізонна база», можна буде визначити вартість чистих активів товариства, за рахунок яких можливе задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у пропорційному відношенні до її частки в статутному капіталі. За таких обставин, стягнення на користь ОСОБА_2, яка вийшла з товариства в березні 2010 року, вартості частини майна товариства, без урахування його пасивів, тобто зобов'язань перед ОСОБА_4, суд визнав передчасним.

При цьому, Львівський апеляційний господарський суд послався на висновок експерта №284/16 за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 07.11.2016, що була проведена Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

На вирішення вказаної експертизи було поставлено питання про визначення пропорційної вартості частки майна ОСОБА_2, що підлягає виплаті в зв'язку з її виходом зі складу учасників ТзОВ „Львівська гарнізонна база", станом на 31.03.2010, за умови врахування судових рішень по справі №2-11/11(2/1328/11/12) щодо виплат учаснику товариства ОСОБА_4

Згідно з даним висновком, документально визначити вартість частки майна ОСОБА_2, що підлягає виплаті в зв'язку з її виходом зі складу учасників ТзОВ „Львівська гарнізонна база" станом на 31.03.2010 не видається за можливе, в зв'язку з наступним: 1) при врахуванні судових рішень у справі №2-11/11(2/1328/11/12) щодо виплати учаснику товариства ОСОБА_4, у фінансовій звітності товариства не враховані зобов'язання по виплаті частки майна учаснику ОСОБА_4 (дата виходу 05.07.2005), що станом на 31.03.2010 не виплачені; 2) при врахуванні даних, відображених у бухгалтерській довідці №78 від 31.03.2011, фінансова звітність товариства за 2005-2006 роки, містить неузгодження з поточними зобов'язаннями товариства перед ОСОБА_2, які не враховані в повному обсязі в облікових документах.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а сторонами не подано доказів виконання рішення у справі №2-11/11(2/1328/11/12).

Розглянувши звіт про оцінку майна від 13.10.2016 та доводи заявника, пов'язані з ним, колегія суддів дійшла до наступних висновків:

1) звіт про оцінку майна від 13.10.2016 в частині встановлення вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства не спростотовує висновків, яких дійшов Львівський апеляційний господарський суд у постанові від 14.11.2016 у даній справі;

2) звіт про оцінку майна від 13.10.2016 поданий заявником на підтвердження факту щодо вартості частини майна у сумі, належній до виплати ТзОВ "Львівська гарнізонна база" учаснику ОСОБА_2 у зв'язку з її виходом зі складу учасників товариства станом на 31.03.2010, міг бути встановлений (підтверджений чи спростований) в разі виконання ОСОБА_2 вимог процесуального закону в частині дотримання принципу змагальності сторін щодо подання доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається сторона, а також заявлення відповідних клопотань;

3) наведений у звіті про оцінку майна від 13.10.2016 висновок про можливість у спірній ситуації провести розрахунок та визначити частку учасника, що виходить з товариства, за умови непогашення заборгованості перед учасником, що вийшов раніше, не є фактичною обставиною в розумінні п.1 ч.2 ст. 320 ГПК України, а лише висновком суб'єкта оціночної діяльності щодо застосування пунктів 11, 12, 4, 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання». Більше того, вказаний висновок спрямований на переоцінку доказів, оцінених судом в процесі розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст. 320 ГПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Крім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

При цьому право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення Суду у справах Желтяков проти України, no. 4994/04, від 09.06.2011).

З урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що поданий заявником звіт, а також обставини, встановлені в ньому, не можуть вважатися нововиявленими, що виключає можливість зміни або скасування судового рішення за правилами ст. 320-325 ГПК України.

Згідно ч. 3 ст. 325 ГПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною 4 ст. 325 ГПК України встановлено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 2, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі №5015/2276/11 - відмовити.

Судовий збір за розгляд заяви покласти на скаржника.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст ухвали складено 01.03.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік