Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. м. Рівне Справа № 918/249/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали позовної заяви від 28 листопада 2017 року

за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

до відповідача: ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 економічного розвитку і торгівлі України

про визнання права власності

у межах справи за заявою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області

до боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

про визнання банкрутом

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

представники:

Від позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Від відповідача: ОСОБА_6

Від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області 10.05.2017 порушено провадження у справі №918/249/17 про банкрутство ПАТ "РЗ "Газотрон" за заявою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство).

Постановою Господарського суду Рівненської області від 07.08.2017 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "РЗ "Газотрон" та повноваження розпорядника майна, визнано банкрутом ПАТ "РЗ "Газотрон", відкрито ліквідаційну процедуру банкрута строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_7

01.12.2017 року від ліквідатора ПАТ "РЗ "Газотрон" ОСОБА_7 надійшла позовна заява про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівне по вулиці Гагаріна, 39, яка ухвалою суду від 07.12.2017 прийнята до розгляду в межах справи №918/249/17 про банкрутство ПАТ "РЗ "Газотрон" та призначена до слухання в судовому засіданні на 18.12.2017 (т. 4, а.с. 146-195). Розгляд справи неодноразово відкладався місцевим судом.

Ухвалою від 05.02.2018 р. Господарський суд Рівненської області, керуючись статтями 16, 328, 331, 376, 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), заяву ПАТ "РЗ "Газотрон" до РВ ФДМУ по Рівненській області про визнання права власності в межах справи №918/249/17 про банкрутство задовольнив, визнав за ПАТ "РЗ "Газотрон" право власності на сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв., №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39, стягнув з РВ ФДМУ по Рівненській області на користь боржника 1 600 грн. судового збору.

Постановою від 27.03.2018 Рівненський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у справі №918/249/17 залишив без змін.

Постановою Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у справі №918/249/17 скасовано, справу №918/249/17 в частині розгляду заяви ліквідатора ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон" ОСОБА_7 про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39, передано на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області в іншому складі суду в зазначеній частині.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №918/249/17 в частині розгляду позовної заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон" до відповідача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області про визнання права власності передано на розгляд судді Бережнюк В.В.

Ухвалою від 21.12.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15.01.2019 р. на 12:00 год. Також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського 12/2).

15 січня 2019 року від ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області надійшов письмовий відзив, у якому просить у позові відмовити. Вказує зокрема, з посиланням на статтю 86 УК УРСР (в редакції на момент приватизації боржника 30.06.1994), статтю 21 Закону України "Про власність" (чинну на період приватизації), статтю 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції на 30.06.1994), Декрет КМУ №57-39 від 20.05.1993, що до статутного капіталу новоутвореного акціонерного товариства перейшло усе майно державного підприємства, за виключенням об'єктів, які не підлягають приватизації, а зокрема, об'єктів цивільної оборони (протирадіаційного захисту), яким є спірне майно. Наголошує, що діючим на момент приватизації законодавством було заборонено приватизацію споруд цивільного захисту, тому у даному випадку відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне сховище.

Під час нового розгляду справи підготовчі засідання неодноразово відкладалися.

У процесі підготовчого провадження сторонами та третьою особою надавалися до справи додаткові пояснення та докази.

У подальшому ухвалою від 19.02.2019 р. закрито підготове провадження та призначено спір до рогляду по суті на 27.02.2019 р.

Представник третьої особи у судове засідання 27.02.2019 р. не з`явився.

Представники позивача надали пояснення, які співпадають із позицією, що викладена у позові, з урахуванням письмових доказів, що надійшли до суду під час нового розгляду даного спору. Просять задоволити позовні вимоги та визнати право власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівне по вулиці Гагаріна, 39 .

Натомість представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, оскільки спірне сховище належить до споруд цивільного захисту, тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на згаданий об'єкт.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши присутніх учасників у справі, господарським судом встановлено наступне.

Керуючись Указом Президента України від 15.06.1993 № 210/93, Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993 № 508, наказом ОСОБА_3 машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України "Мінмашпром України" № 941 від 1994 року (т. 4, а.с. 153), створено на базі Рівненського заводу "Газотрон" відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон".

14 серпня 1997 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів відкрите акціонерне товариство Рівненський завод "Газотрон" було перетворено на публічне акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон".

Згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Рівненського заводу "Газотрон" (затверджено 23.06.1994 р. відповідно до наказу Мінмашпрому України від 30.06.1994 №992 "Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу "Газотрон") визначено розмір вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства та розмір статутного фонду його правонаступника акціонерного товариства.

Правонаступнику Рівненського заводу "Газотрон" - Відкритому акціонерному товариству "Рівненський завод "Газотрон" перейшли усі активи і пасиви підприємства (Рівненського заводу "Газотрон").

Матеріали справи містять перелік об'єктів Рівненського заводу "Газотрон", які вилучені з оцінки вартості цілісного майнового комплексу та не включаються в статутний фонд Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон". Так, серед переліку майна, яке не було включено до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон", відсутні записи про сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 у місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39.

Слід звернути увагу, що постановою Господарського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року №918/249/17, визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого - ОСОБА_7.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

На виконання вимог вказаного закону, з метою формування ліквідаційної маси банкрута, ліквідатором було проведено інвентаризацію майна ПАТ "Рівненський завод "Газотрон", за наслідками якої встановлено та виявлено об'єкт нерухомості: протирадіаційне сховище (укриття) вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 у місті Рівне, по вулиці Гагаріна, 39 (том 4 а.с. 162).

Судом встановлено, що відповідно до Акта комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони №64074 від 06.04.2016 вбачається, що під час проведення комплексної перевірки (спеціального огляду) сховища комісією у складі головного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у сфері ПТБ та ЦЗ Рівненського міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Рівненській області та головного спеціаліста управління з питань НС Рівненського міськвиконкому, зобов'язано голову правління ПАТ "Рівненський завод "Газотрон" провести технічну інвентаризацію сховища та завести експлуатаційно-технічну документацію (том 4, а.с. 163-165).

Після чого 09.11.2016 р. виготовлено технічний паспорт на Захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий номер 64074) сховище вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а інв.№15141, замовником технічної інвентаризації є ПАТ "Рівненський завод "Газотрон" (том 4, а.с. 166-173).

Позивач звернувся до господарського суду із даним позовом, оскільки вважає, що спірне приміщення належить йому, проте право власності на сховище, як об'єкт індивідуально визначеного нерухомого майна, не було зареєстровано та оформлено у встановленому законом порядку. Разом з тим, на переконання позивача приміщення увійшло у склад цілісного майнового комплексу боржника під час його приватизації у 1993-1994 роках. Звертає увагу суду, що спірне приміщення у документах зазначається як сховище, не маючи вказівки, що воно є об'єктом цивільного закхисту, протирадіаційним укриттям. За наведеного, покликаючись на статтю 392 ЦК України просить позов задоволити.

У статті 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992 р. (чинній на момент видачі наказу Мінмашпрому України 30.06.1994 №992 "Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу "Газотрон") вказано, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань. Частина 2 статті 5 визначає, що приватизації не підлягають: "…. інші об'єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій".

У частині 3 цієї статті вказано, що перелік об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Приватизація державного майна здійснюється шляхом: продажу об'єктів приватизації та незавершеного будівництва на аукціоні, за конкурсом, в тому числі з виключним застосуванням майнових сертифікатів, вільно конвертованої валюти; продажу часток (акцій, паїв) у майні підприємств на аукціоні, за конкурсом, на фондовій біржі та іншими способами, що передбачають конкуренцію покупців; викупу майна державного підприємства, зданого в оренду; викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації; викупу об'єктів малої приватизації товариствами покупців, створеними працівниками цих об'єктів (частина 1 статті 15 цього Закону).

Згідно статті 27 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992 р. при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню, а також реєстрації виконкомами Рад народних депутатів протягом одного місяця з дня його укладення. Порядок переходу права власності на приватизовані об'єкти визначається відповідно до законодавства (частина 4 статті 27).

У пункті 20 Додатку №1 "Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається" Декрету Кабінету Міністрів України "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається" від 31.12.1992 р. №26-92 зазначається, що до таких об'єктів відносяться Протирадіаційні споруди.

Частина 1 статті 21 Закону України "Про власність" в редакції станом на 30.06.1994 р. передбачала, що право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

За статтею 2 Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 р. №210/93 - засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

У статті 86 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Крім цього, у статті 328 Цивільного кодексу України визначені підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз статті 328 ЦК України свідчить про те, що вона не може бути самостійною підставою для визнання судами права власності особи на певне майно, оскільки за змістом даної норми право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів.

Одним з правочинів, за якими особа набуває право власності на майно, є правочини, які укладаються під час приватизації державного майна. Аналіз законодавства, чинного на період приватизації позивача у 1993-1994 роках дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем згідно із Законом України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992, передбачалися певні способи приватизації майна та було заборонено приватизацію окремих об'єктів державної власності, необхідних для виконання державою своїх функцій (стаття 5 цього Закону). Також, відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається" від 31.12.1992 №26-92 була заборонена приватизація протирадіаційних споруд.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний об'єкт, про визнання права власності на який звернувся ліквідатор боржника, обліковується боржником на балансі як об'єкт цивільного захисту (протирадіаційне укриття) (том 1 а.с. 162-173).

Слід зауважити, що у частинах 1, 8, 11, 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до захисних споруд цивільного захисту належить сховище герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів. Утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб'єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів. З моменту виключення захисної споруди із фонду споруд цивільного захисту вона втрачає статус захисної споруди цивільного захисту, а володіння, користування та розпорядження такою спорудою здійснюється відповідно до закону. Захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Відповідно до пункту 16 частини 2 статті 17 Кодексу цивільного захисту України, формування та реалізація заходів державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною 1 статті 18 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту (територіальні органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій в АРК, областях, містах Києві та Севастополі) належить, зокрема, організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб'єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб'єктів господарювання приватної форми власності; виключення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сховищ та протирадіаційних укриттів з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 11, 13 частини 1 цієї статті).

Так, у матеріалах справи міститься лист Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації №56/04-02/19 від 14.01.2019 р., який є відповіддю на запит ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області щодо перебування на обліку захисних споруд цивільного захисту сховища, розташованого за адресою м.Рівне, вул.Гагаріна, 39. У листі повідомляється, що "в документах паперового обліку захисних споруд за вказаною адресою обліковано сховище №64074. Рішень про подальше використання сховища Рівненською облдержадміністрацією не приймалося" (том 5 а.с. 206).

Таким чином, вбачається, що спірний об'єкт - сховище, про визнання права власності на який звернувся позивач, перебуває на обліку Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення як захисна споруда цивільного захисту.

Згідно листа №10-33/123 від 04.02.2019 р. Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації також повідомило, що Управління не веде облік захисних споруд цивільного захисту, що перебували на обліку станом на 30.06.1994 р. Облікованими є захисні споруди цивільного захисту, що на даний час перебувають на балансах управлінь, підприємств та організацій (том 5 а.с. 256).

Слід звернути увагу, що приватизація Державного підприємства "Рівненський завод "Газотрон" відбулася на підставі наказу ОСОБА_3 машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №991 від 31.06.1994 р.

При цьому, виходячи з аналізу статті 2 Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93, засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Отже, ОСОБА_3 машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України було органом управління державним майном, яке не ввійшло до складу цілісного майнового комплексу боржника на час його приватизації, а на даний час його правонаступник ОСОБА_3 економічного розвитку і торгівлі України, незалежно від того чи було включено таке майно до відповідних переліків державного майна (Єдиного реєстру об'єктів державної власності).

Оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_3 економічного розвитку і торгівлі України, на підставі ч.2 ст.50 ГПК України, судом було залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У процесі нового розгляду справи від ОСОБА_3 економічного розвитку і торгівлі України надійшли письмові пояснення, які викладені у клопотанні №2431-05/49 від 12.02.2019 р. (том 5 а.с. 243-244). ОСОБА_3 пояснює, що воно не володіє будь-якими документами або інформацією стосовно належності сховища по вул.Гагаріна, 39 у м.Рівне до об'єктів державної власності, що не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" в процесі корпоратизації і функції з управління якими здійснює ОСОБА_3.

Причиною цього є та обставина, що під час реорганізації Мінпромполітики до Мінекономрозвитку було передано автоматизовану систему "Юридичні особи", у якій відсутні дані про сховище по вул.Гагаріна, 39 у м.Рівне.

Також під час реорганізації Мінпромполітики до Мінекономрозвитку не передавалися будь-які відомості про належність згаданого сховища до об'єктів державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" в процесі корпоратизації.

Положеннями частини 1 статті 19 Кодексу цивільного захисту України визначено повноваження місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту, до яких, зокрема, віднесено прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд (пункти 25, 26, 28 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб'єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 26, 27, 29 частини 2 статті 19 Кодексу).

Отже, законодавець визначив систему органів (як державної виконавчої влади, так і місцевого самоврядування), що здійснюють реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з розмежуванням їх повноважень в залежності від статусу відповідного органу в структурі органів влади в Україні та виходячи із форми власності (державної, комунальної чи приватної) на захисну споруду.

Постановою Кабінету Міністрів України №253 від 25.03.2009 затверджено Порядок використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб (далі Порядок), яким встановлено вимоги до використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для зазначених потреб, особливості їх реконструкції і подальшого використання у разі зміни власника чи балансоутримувача.

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що уповноваженим органом управління є центральний чи місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що здійснює управління відповідно державним та комунальним майном, у складі якого перебувають захисні споруди, або суб'єкт права приватної власності, у власності якого перебувають захисні споруди, чи уповноважений ним орган; забезпечення утримання та збереження функціонального призначення захисних споруд здійснюють їх балансоутримувачі.

Згідно з пунктом 27 Порядку, питання щодо подальшого використання захисної споруди у разі банкрутства (ліквідації) підприємства, на балансі якого вона перебуває, вирішує комісія з питань подальшого використання захисної споруди, утворена Радою міністрів Автономної Республіки Крим або місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління. До складу комісії входять представники уповноваженого органу управління, територіального органу МНС, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань надзвичайних ситуацій або відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації та підприємства. У разі потреби до роботи комісії можуть залучатися представники інших органів та установ за згодою їх керівників. Комісія разом з розпорядником майна, керуючим санацією чи ліквідатором готує пропозиції щодо подальшого використання споруди та вжиття заходів до її зберігання та утримання у належному технічному стані. Відповідно до висновків комісії уповноважений орган управління забезпечує виконання рішення комісії згідно із законодавством. Координацію дій державних органів, відповідальних за виконання такого рішення, здійснює МНС або його відповідний територіальний орган.

Отже, питання подальшого використання захисної споруди, яка перебуває на балансі підприємства, що ліквідується в процедурі банкрутства, вирішує комісія, утворена місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління (органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в залежності від того у державній чи комунальній власності знаходиться об'єкт цивільного захисту), із залученням до її роботи представників інших органів та установ, а також ліквідатора підприємства-балансоутримувача за їх згодою.

У листі Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації №56/04-02/19 від 14.01.2019 р. вказується, що "рішень про подальше використання сховища (розташованого за адресою м.Рівне, вул.Гагаріна, 39) Рівненською облдержадміністрацією не приймалося".

Слід звернути увагу, що у справі наявний лист Рівненської обласної ради №09-177/01 від 29.01.2019 р., який є відповіддю на запит ліквідатора ПАТ "Рівненський завод "Газотрон". У листі вказується, що в переліку об'єктів спільної власності територіальних громад Рівненської області, затвердженому Рішенням облради від 17.06.2014 р. №1208, зі змінами, відсутні об'єкти за адресою: м.Рівне, вул.Гагаріна, 39 (том 5 а.с. 241).

Також у справі міститься лист Управління комунальною власністю виконкому Рівненської міської ради №08-91 від 25.01.2019 р., який є відповіддю на запит ліквідатора ПАТ "Рівненський завод "Газотрон". У листі вказується, що об'єкт цивільної оборони за адресою: м.Рівне, вул.Гагаріна, 39 - не є об'єктом права комунальної власності і не належить територіальній громаді м.Рівного в особі Рівненської міської ради (том 5 а.с. 242).

Отже, у процесі нового розгляду справи встановлено, що спірне сховище не відноситься до об'єктів спільної власності територіальних громад Рівненської області та комунальної власності територіальної громади м.Рівного.

Натомість вбачається, що спірне майно є державним, оскільки було об'єктом цивільної оборони та не могло включатися до складу цілісного майнового комплексу боржника, а тому повинно було обліковуватися на позабалансових рахунках боржника відповідно до спільного наказу Фонду державного майна України та Мінекономіки України "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" від 19.05.1999 р. №908/68.

У даному випадку ФДМУ є тим органом, що реалізує державну політику в сфері приватизації державного майна.

Як вказано вище, матеріали справи містять Акт комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони №64074 та технічний паспорт Сховища (обліковий номер 64074), виготовлений 09.11.2016 р., з яких вбачається, що спірний об'єкт належить до захисних споруд цивільного захисту.

Разом з тим, у процесі нового розгляду справи судом встановлено, що спірний об'єкт - сховище, про визнання права власності на який звернувся позивач, перебуває на обліку компетентного органу (Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації) як захисна споруда цивільного захисту.

При цьому, жоден із учасників справи не надав суду належних та допустимих доказів того, що спірне сховище було виключене із фонду споруд цивільного захисту, та станом на даний час втратило статус захисної споруди цивільного захисту. Натомість згаданий компетентний орган надав відомості про те, що рішень про подальше використання сховища (розташованого за адресою м.Рівне, вул.Гагаріна, 39) Рівненською облдержадміністрацією не приймалося.

Відтак, дане сховище є тим об'єктом, який підпадає під дію статей 18, 19 Кодексу цивільного захисту України та положення Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №253 від 25.03.2009 р. Спірне майно віднесено до об'єктів, які не підлягають приватизації (об'єкт цивільної оборони (протирадіаційного захисту).

Оскільки діючим на момент приватизації законодавством було заборонено приватизацію споруд цивільного захисту, тому враховуючи вищевикладене, у даному випадку відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне сховище, розташоване у м.Рівне по вул.Гагаріна, 39.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги норми законодавства, що наведені у даному рішенні вище по тексту, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання права власності на сховище за адресою: м.Рівне, вул.Гагаріна, 39 - не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання такого права у судовому порядку. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "01" березня 2019 року.

Суддя Бережнюк В.В.