ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Справа №906/447/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання: Левчук І.О.

за участю представників сторін:

позивач: адвокат ОСОБА_1 (довіреність №4/С від 12.06.2018);

відповідач: не з'явився;

третя особа: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" на рішення господарського суду Житомирської області від 08 жовтня 2018 року, суддя Машевською О.П., м. Житомир, повний текст складено 08 жовтня 2018 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відоповідальністю "Торгагро солюшн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив"

про стягнення 5 930 770,04 грн.

Судом розяснено представнику позивача права та обовязки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2018 року, ТОВ "Торгагро сольюшн" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Цефей-Груп" про стягнення 5 089 000,00 грн. - основного боргу, 567 597,78 грн. - пені, 222 306,29 грн. - інфляційних втрат та 51 865,97 грн. - 3% річних.

08 жовтня 2018 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ТОВ "Торгагро Сольюшн" до ТОВ "Цефей-Груп", стягнуто з відповідача на користь позивача 5 010 000,00 грн. - основного боргу, 558 786,58 грн. - пені, 51 060,82 грн. - 3% річних, 141 581,56 грн. - інфляційних втрат та 86 421,44 грн. - судового збору, у стягненні 79 000,00 грн. - основного боргу, 8811,20 грн. - пені, 805,15 грн. - 3% річних та 80 724,73 грн. - інфляційних втрат відмовлено.

ТОВ "Цефей-Груп" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору на підставі ч.2 ст. 231 ГПК України, у звязку з зарахуванням зустрічних вимог.

ТОВ "Торгагро Сольюшн" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не погоджується з твердженням, що у нього відсутнє зобовязання про сплату заборгованості у розмірі 5 930 770,04 грн., згідно Договору позики зворотної фінансової допомоги №12-СЦ від 12 квітня 2017 року у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 17 728 513,61 грн., згідно Договору цесії №4-ЦГ від 23 травня 2018 року.

Третя особа не подала відзиву на …

26 листопада і 10 грудня 2018 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Цефей-Груп" і призначено її до розгляду на 10 січня 2019 року.

10 і 24 січня 2019 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду розгляд справи та призначено засідання на 07 лютого 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги і підтримав наданий суду відзив, вважаючи її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, натомість рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а тому, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Цефей-Груп" - без задоволення.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, які не забезпечили явку повноважних представників.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

12 квітня 2017 року, між ТОВ "Торгагро Сольюшн", як позикодавцем, та ТОВ "Цефей-груп", як позичальником, було укладено Договір позики №1204-СЦ (зворотної фінансової допомоги), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 5 010 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику до 31 грудня 2017 року. (т.1, а.с.14-15)

Згідно п.6.1. Договору позики, договір набирає чинності з моменту передання позики позичальникові. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначеного у п.6.1 Договору та закінчується в момент повернення позичальником позики.

За п.5.5 Договору, позики позичальник зобов'язаний повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку, передбаченого п.4.1 цього Договору .

Пунктом 6.5 Договору позики Сторони також погодили, що всі зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору.

У випадку порушення позичальником строків повернення поворотної фінансової допомоги, позикодавець має право застосувати відповідальність, встановлену законодавством України та неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення (п.п.7.1 та 7.2 Договору позики).

13 квітня 2017 року, на виконання укладеного Договору, ТОВ "Торгагро сольюшн", платіжним дорученням №643 перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ "Цефей-Груп" кошти в сумі 5 010 000,00 грн., як поворотну фінансову допомогу в сумі 5 010 000,00 грн. (т.1 а.с.17)

В подальшому, ТОВ "Торгагро сольюшн", з посиланням на Договір позики, перерахувало ТОВ "Цефей-Груп" платіжним дорученням №816 від 22 травня 2017 року кошти в сумі 5000,00 грн. та платіжним дорученням №825 від 24 травня 2017 року кошти в сумі 74000,00 грн. (т.1 а.с.18,19)

27 лютого 2017 року, між ТОВ "Торгагро Сольюшн", як постачальником, та СВК "Перший національний виробничий кооператив", як покупцем, було укладено Договір поставки №27/02-С, згідно умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупця 4250,000 тон пшениці 3-го класу урожаю 2017 року, загальною вартістю 20 187 500,00 грн., а покупець - прийняти і оплатити товар. (т.1, а.с.103-104)

У п.2.1 Договору поставки, СВК "ПНВК" зобов'язалась здійснити на користь ТОВ "Торгагро сольюшн" попередню оплату в сумі 20 000 000,00 грн. у строк до 01 березня 2017 року.

27 лютого 2017 року, згідно платіжних доручень №№481, 482, СВК "Перший національний виробничий кооператив", на виконання умов Договору поставки №27/02-С, перерахувало, у якості передоплати, ТОВ "Торгагро Сольюшн" 20 000 000,00 грн. (т.1, а.с.105-106)

07 серпня 2017 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" повідомила СВК "Перший національний виробничий кооператив" про неможливість виконати умови Договору поставки №27/02-С і зобовязується повернути кооперативу 20 млн. грн., одержаних у якості передплати. (т.1, а.с.126)

18 травня 2018 року, ТОВ "Торгагро сольюшн" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Цефей-Груп" про стягнення 5 089 000,00 грн. - основного боргу, 567 597,78 грн. - пені, 222 306,29 грн. - інфляційних втрат та 51 865,97 грн. - 3% річних. (т.1 а.с.3-9)

23 травня 2018 року, між СВК "Перший національний виробничий кооператив", як первісним кредитором, та ТОВ "Цефей Груп", як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ, згідно умов якого первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги згідно Договору поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року на суму 20 000 000,00 грн., укладеним між ТОВ "Торгагро Сольюшн" і первісним кредитором, а новий кредитор на умовах цього договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. (далі - Договір цесії №4-ЦГ). (т.1, а.с.54)

Згідно п.1.2 Договору цесії обумовлено, що від СВК "ПНВК" до ТОВ "Цефей-Груп" перейшли усі права за зобов'язаннями, що виникли з Договору поставки, в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення Договору цесії.

В цей же день, 23 травня 2018 року, за актом приймання-передачі документів, на виконання умов Договору цесії №4-ЦГ, первісний кредитор - СВК "Перший національний виробничий кооператив" передав, а новий кредитор - ТОВ "Цефей Груп" прийняв документи, що засвідчують права, які передаються за п.1.1. Договору про відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ, а саме:

- Договір поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року;

- платіжне доручення №481 від 27 лютого 2017 року, що підтверджує перерахування коштів попередньої оплати за Договором поставки №27/02-С у сумі 10 000 000,00 грн.;

- лист директора ТОВ "Торгагро Сольюшн" про зобовязання повернути попередню оплату в сумі 20 000 000,00 грн. у звязку із неможливістю виконання зобовязання щодо поставки товару за Договором поставки №27/02-С. (т.1 а.с.168)

25 червня 2018 року, СВК "Перший національний виробничий кооператив" повіломило листом №23/05/2018 ТОВ "Торгагро Сольюшн", що кооператив відступив ТОВ "Цефей Груп" право вимоги за Договором поставки №27/02-С, укладеним з ТОВ "Торгагро Сольюшн". (т.1 а.с.57-58)

07 липня 2018 року, ТОВ "Цефей Груп" запропонувало ТОВ "Торгагро Сольюшн" підписати Угоду про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на суму 17 728 513,61 грн. (т.1, а.с.59 -60)

17 липня 2018 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" листом ТОВ "Цефей Груп" відмовилось у припиненні зарахування, оскільки останнім не виконано вимоги ч.2 ст. 517 ЦК України та не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Крім того, відмову аргументовано тим, що заявником пропонується припинити зобовязання зарахуванням вимог, які по своєї суті не є однорідними, а випливають із договорів різного правового характеру: Договору поставки та Договору позики. (т.1, а.с.78-81)

17 вересня 2018 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" надало до суду заяву (показання) свідка ОСОБА_2, що 07 серпня 2017 року, йому як керівнику товариства, стало відомо про неможливість виконання зобов'язання з поставки товару за Договором поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року, тому на підставі ч.2 ст.205 ГК України, ним повідомлено СВК "ПНВК" про повернення кооперативу попередньої плати 20 000 000,00 грн. у строк до 02 жовтня 2017 року. (т.1 а.с.227)

21 серпня 2018 року, ухвалою господарського суду Житомирської області СВК "Перший національний виробничий кооператив" було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог. (т.1 а.с.91)

08 жовтня 2018 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов ТОВ "Торгагро Сольюшн" до ТОВ "Цефей-Груп", стягнуто з відповідача на користь позивача 5 010 000,00 грн. - основного боргу, 558 786,58 грн. - пені, 51 060,82 грн. - 3% річних, 141 581,56 грн. - інфляційних втрат та 86 421,44 грн. - судового збору, у стягненні 79 000,00 грн. - основного боргу, 8811,20 грн. - пені, 805,15 грн. - 3% річних та 80 724,73 грн. - інфляційних втрат відмовлено. (т.2 а.с.6-10)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами 12 квітня 2017 року Договору позики №1204-СЦ (зворотної фінансової допомоги), згідно умов якого ТОВ "Торгагро сольюшн", як позичкодавець, передає у власність ТОВ "Цефей-Груп", як позичальнику, грошові кошти у розмірі 5 010 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику до 31 грудня 2017 року.

Сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору позики №1204-СЦ, ТОВ "Торгагро Сольюшн" перерахувало ТОВ "Цефей-Груп" платіжним дорученням №643 від 13 квітня 2017 року кошти в сумі 5 010 000,00 грн., як поворотну фінансову допомогу.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач отримавши кошти зворотної фінансової допомоги у 5 010 000,00 грн., свого обовязку зазначеної суми грошей до 31 грудня 2017 року не виконав, чим заборгував позивачу вказану суму грошей, доказів повернення відповідачем позивачу цих коштів в матеріалах справи не має, таким чином судова колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення в цій частині позову та стягненні з відповідача на користь позивача зазначеної вище суми.

Заперечуючи проти позову, відповідач заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Договору поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року укладеного між ТОВ "Торгагро Сольюшн", як постачальником, та СВК "Перший національний виробничий кооператив", як покупцем, по якому позивач не повністю виконав свої зобовязання перед виробничим кооперативом щодо поставки пшениці 3-го класу, та на підставі Договору відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ від 23 травня 2018 року, за яким СВК "Перший національний виробничий кооператив" оплатно передав ТОВ "Цефей-Груп" своє право вимоги, що належить йому за Договором поставки на суму 20 000 000,00 грн.

Враховуючи наявність листа директора позивача від 07 липня 2017 року про зобов'язання повернути попередню оплату за Договором поставки №27/02-С в сумі 20 000 000,00 грн., у зв'язку з неможливістю виконання зобов'язання за Договором поставки товару, ТОВ "Цефей-Груп" направило позивачу заяву від 24 травня 2018 року про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на суму 17 728 513,61 грн., в яку, зокрема, увійшли і 5 010 000,00 грн., наданих за Договором позики №1204-СЦ (зворотної фінансової допомоги) від 12 квітня 2017 року.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, про те, що дані заперечення необґрунтовані та підлягають задоволенню, а зарахування вищеописаної зустрічної однорідної вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом даної норми, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам, зокрема, бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги.

Так, СВК "Перший національний виробничий кооператив" переуступив відповідачу право вимоги по Договору поставки, предметом вимог за яким у третьої особи є саме поставка йому товару (пшениці), а не грошей, тому вимоги, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі Договору позики та Договору поставки не є однорідними.

Відповідно ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, у разі неналежного виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, останній має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Відповідач, як новий кредитор за Договором поставки, вправі обрати один з варіантів поведінки шляхом пред'явлення вимоги до позивача, зокрема, у формі позову (постанова Верховного Суд у справі №904/8972/17 від 05 червня 2018 року).

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що СВК "Перший національний виробничий кооператив", у період з 02 жовтня 2017 року до 23 травня 2018 року, зверталося до ТОВ "Торгагро Сольюшн" з вимогою про передання оплаченого товару або з вимогою про повернення суми попередньої оплати.

Наявність в матеріалах справи листа від 07 серпня 2017 року, підписаного директором ТОВ "Торгагро Солюшн", про неможливість виконати умови Договору поставки №27/02-С і зобовязання повернути кооперативу 20 млн. грн., отриманих у якості передплати, не може бути підтвердженням того, що СВК "Перший національний виробничий кооператив" прийняв такі умови виконання Договору поставки.

Крім того, судом першої інстанції вірно застосовано до даних правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №910/24853/13 про те, що за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України, тому право покупця за договором вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати узагалі не є грошовими правами.

На підставі вищевикладеного, при вирішенні цього спору судом першої інстанції здійснено вірний висновок про відсутність підстав для застосування ст. 601 ЦК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 79 000,00 грн. - перерахованих на виконання Договору позики платіжними дорученнями №816 від 22 травня 2017 року (5000,00 грн.) та №825 від 24 травня 2017 року (74000,00 грн.), то колегія суддів зазначає, що дані кошти були перераховані поза межами укладеного Договору позики, оскільки перевищують предмет даного Договору. Будь-яких угод між сторонами на збільшення розміру позики (фінансової допомоги) між сторонами по Договору позики №1204-СЦ не укладалось.

Згідно пунктів 2.2, 6.4 та 6.5 цього Договору позики, збільшення розміру поворотної фінансової допомоги оформляти додатковою угодою.

За правилом ст. 654 ЦК України, зміни до будь-якого договору вчиняються в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки, доказі про укладення будь-яких угод щодо збільшення розміру фінансової допомоги у матеріалах відсутні, то немає підстав вважати дані кошти наданими як позика в межах Договору №1204-СЦ та такими, що підлягають стягненню з відповідача як заборгованість за Договором позики №1204-СЦ (зворотної фінансової допомоги) від 12 квітня 2017 року.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 567 597,78 грн. - пені, 222 306,29 грн. - інфляційних втрат та 51865,97 грн. - 3% річних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.5 Договору позики відповідачу надано можливість повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку, передбаченого п.4.1 цього Договору (31 грудня 2017 року), тобто 10 січня 2018 року.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум 141 581,56 грн. - інфляційних втрат за період з січня по травень 2018 року та 51 060,82 грн. - 3% річних за період з 11 січня по 14 травня 2018 року, судова колегія дійшла висновку про арифметичну вірність даних розрахунків зроблених місцевим господарським судом, їх обґрунтованість, та задоволенню в цій частині позову, а тому у стягненні 805,15 грн. - 3% річних та 80 724,73 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У випадку порушення позичальником строків повернення поворотної фінансової допомоги, позикодавець має право застосувати відповідальність, встановлену законодавством України та неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення (п.п.7.1 та 7.2 Договору позики).

Здійснивши перевірку розрахунку пені, враховуючи, що надано поворотну фінансову допомогу у розмірі 5 010 000,00 грн. та борг на даний час відповідачем не повернуто, розмір нарахованої пені, за період прострочення з 11 січня по 14 травня 2018 року, у сумі 558 786,58 грн. є вірним і підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача, а у стягненні 8811,20 грн. пені слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що належними і обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Цефей-Груп" на користь позивача 5 010 000,00 грн. - основного боргу, 558 786,58 грн. - пені, 51 060,82 грн. - 3% річних, 141 581,56 грн. - інфляційних втрат та 86 421,44 грн. - судового збору, які і підлягають задоволенню, а у стягненні 79 000,00 грн. - основного боргу, 805,15 грн. - 3% річних 80 724,73 грн. - інфляційних втрат та 8811,20 грн. - пені слід відмовити.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року у справі №906/477/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/447/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Демидюк О.О.