ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" березня 2019 р. Справа № 903/644/16
Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

та за участі представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_1-провідний юрисконсульт Луцького міського центру зайнятості (довіреність від 07.03.2019р.)

від Луцької міської ради: не зявились

від Луцької міського голови: не зявились

від Виконавчого комітету Луцької міської ради: не зявились

від Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області: ОСОБА_2- державний виконавець (довіреність від 10.01.2019р. №13-3-8/99)

від Луцької місцевої прокуратури: не зявились

розглянувши матеріали скарги Луцького міського центру зайнятості на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області

по справі

за позовом Першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради

до відповідачів:

1) Луцького міського голови, м. Луцьк,

2) Виконавчого комітету Луцької міської ради, м. Луцьк

3) Луцького міського центру зайнятості, м. Луцьк

про скасування розпорядження та частково рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів

Встановив: 18 лютого 2019 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до господарського суду зі скаргою №351/08/19 від 13.02.2019р. про визнання неправомірним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформленого повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

На обґрунтування скарги Луцький міський центр зайнятості посилається на те, що у вересні 2016 року Луцька місцева прокуратура звернулась до господарського суду Волинської області з позовом в інтересах держави в особі Луцької міської ради до Луцького міського голови, виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцького міського центру зайнятості про визнання недійсним та скасування розпорядження міського голови №376-рв від 11.08.1997р. "Про передачу приміщення дошкільного закладу №23, що по вул. Ярощука, 2 міському центру зайнятості; визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів №8/3 від 23.09.1997р. в частині затвердження розпорядження міського голови №376-рв від 11.08.1997р. "Про передачу приміщення дошкільного закладу №23, що по вул. Ярощука, 2 міському центру зайнятості"; зобов'язання Луцького міського центру зайнятості передати приміщення дошкільного закладу №23, що по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку Луцькій міській раді на підставі акту прийому-передачі.

В процесі судового розгляду справи № 903/644/16 між Луцькою міською радою та Луцьким міським центром зайнятості було укладено мирову угоду. Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. цю мирову угоду було затверджено, провадження по справі припинено.

Відповідно до пункту 2.1. мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області 07.11.2016 року, позивач зобов'язувався забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача - 3 для розміщення Луцького міського центру зайнятості.

Згідно з пунктом 2.2. мирової угоди Луцький міський центр зайнятості зобов'язався передати приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку позивачу на підставі акту прийому- передачі, протягом одного року з дня набрання чинності цією мировою угодою. Даним пунктом визначено строк виконання зобовязань Луцького міського центру зайнятості - 1 рік.

Луцька міська рада не виконала зобовязань, передбачених мировою угодою, а саме не забезпечила та не сприяла в забезпеченні Луцького міського центру зайнятості приміщенням для розміщення Луцького міського центру зайнятості. Зважаючи, що саме з вини міської ради не виконано п. 1 мирової угоди, Луцький міський центр зайнятості не передав впродовж року (з 07.11.2016 по 07.11.2017) приміщення.

02.03.2017р., 17.07.2017р., 01.09.2017р., 03.11.2017р., 22.12.2017р., 29.01.2018р., 21.03.2018р., 04.10.2018р., 22.11.2018р. Луцьким міським центром зайнятості надсилались листи до Луцької міської ради зі зверненням про вжиття заходів для виконання мирової угоди. Однак, листи залишились без реагування, заходів зі сторони Луцької міської ради щодо виконання умов мирової угоди вчинено не було.

29.11.2017р. відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за заявою Луцької міської ради було відкрито виконавче провадження про зобовязання Луцького міського центру зайнятості передати Луцькій міській раді приміщення по вул. Ярощука,2 в м. Луцьку Волинської області.

Станом на день подання скарги Луцькою міською радою приміщення для розміщення Луцького міського центру зайнятості не надано, а отже рішення суду залишається невиконаним.

Затверджена ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. мирова угода є виконавчим документом та передбачає взаємні зобовязання сторін, а саме: п. 2.1. мирової угоди передбачено зобовязання Луцької міської ради забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні Луцького міського центру зайнятості протягом одного року аналогічним приміщенням для його розміщення.

В звязку з невиконанням Луцькою міською радою умов мирової угоди, Луцький міський центр зайнятості звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області з заявою про примусове виконання рішення.

Однак, 23.01.2019р. державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Скаржник вважає рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформлене повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, неправомірним та таким, що не відповідає вимогам та порушує положення Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.02.2019р. скаргу Луцького міського центру зайнятості на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області було залишено без руху та запропоновано скаржнику впродовж 10 днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху усунути встановлені при поданні скарги недоліки.

На виконання вимог ухвали від 20.02.2019р. від Луцького міського центру зайнятості надійшла до суду заява про відновлення процесуального строку для подання до суду скарги.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.02.2019р. було поновлено Луцькому міському центру зайнятості пропущений процесуальний строк для звернення до господарського суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, скаргу Луцького міського центру зайнятості прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 11.03.2019р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

07 березня 2019р. на адресу суду від державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 надійшов відзив на скаргу вих.№ОМ-8/1400 від 07.03.2019р., в якому державний виконавець скаргу заперечує та просить суд відмовити у задоволенні останньої з наступних підстав.

21.01.2019р. Луцький міський центр зайнятості звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16.

Однак, заяву про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16 подано боржником, яким визначено у пункті 6 резолютивної частини ухвали від 07.11.2016р. Луцький міський центр зайнятості. Натомість, стягувачем, яким згідно пункту 5 резолютивної частини ухвали від 07.11.2016р. є Луцька міська рада, заява про примусове виконання вищезазначеної ухвали не подавалася.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

В силу положень п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Як передбачено пунктом 5 ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16 стягувачем за виконавчим документом є Луцька міська рада.

Відтак, державний виконавець не погоджується з вимогами скаржника та просить відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що в порядку додержання вимог пунктів 3, 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було правомірно повернуто ухвалу господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16, пунктом 6 резолютивної частини якої боржником визначено Луцький міський центр зайнятості.

Присутній в судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просить суд її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Присутній в судовому засіданні державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 скаргу заперечив з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Прокурор Луцької місцевої прокуратури, а також представники Луцької міської ради, Луцького міського голови, Виконавчого комітету Луцької міської ради у визначений судом день та час в судове засідання не зявились, хоча сторони/учасники судового процесу належним чином були повідомлені про місце, дату та час судового засідання.

При дослідженні матеріалів справи та скарги, господарським судом було встановлено наступне:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. по справі за позовом Першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до Луцького міського голови, Виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцького міського центру зайнятості про скасування розпорядження та частково рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів, було затверджено мирову угоду, укладену між Луцькою міською радою та Луцьким міським центром зайнятості 07.11.2016 року у справі № 903/644/16; провадження у справі припинено.

При цьому зазначено, що ухвала є виконавчим документом, який набирає законної сили з 07.11.2016р. і дійсний для предявлення до виконання до 07.11.2019р.; стягувачем за виконавчим документом є Луцька міська рада (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ); боржником за виконавчим документом є Луцький міський центр зайнятості (м.Луцьк, вул. Ярощука, 2, ).

Згідно з п. 2.1. мирової угоди позивач (Луцька міська рада) зобов'язується забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача - 3 для розміщення Луцького міського центру зайнятості. Під аналогічним приміщенням сторони розуміють - приміщення аналогічне по технічним характеристикам, в тому числі площі, транспортній доступності і т.п.

Відповідно до п. 2.2. ухвали господарського суду Волинської області відповідач 3 (скаржник-Луцький міський центр зайнятості) зобов'язувався передати приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку позивачу на підставі акту прийому-передачі, протягом одного року з дня набрання чинності мировою угодою. Ухвала набрала законної сили 07.11.2016р.

Отже, строк виконання зобовязань Луцького міського центру зайнятості в частині передачі приміщення встановлений до 07.11.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час Луцькою міською радою приміщення для розміщення Луцького міського центру зайнятості не надано, а отже рішення суду залишається невиконаним.

09 січня 2019 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р., якою було затверджено мирову угоду від 07.11.2016р. по справі №903/644/16, укладену між Луцькою міською радою та Луцьким міським центром зайнятості.

Однак, 23.01.2019р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 23.01.2019р. мотивоване тим, що заяву про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16 подано боржником, яким визначено у п. 6 резолютивної частини ухвали Луцький міський центр зайнятості. Натомість, стягувачем, яким згідно п. 5 резолютивної частини ухвали є Луцька міська рада, заява про примусове виконання рішення не подавалася.

Як вже зазначалось, 18 лютого 2019 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до господарського суду зі скаргою №351/08/19 від 13.02.2019р. в якій просить визнати неправомірним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформлене повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Надаючи оцінку діям державного виконавця на відповідність вимогам чинного законодавства щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформлених повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд, вважає за необхідне засвідчити наступне.

Повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 23.01.2019р. мотивоване тим, що заяву про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. у справі №903/644/16 подано боржником, яким визначено у п. 6 резолютивної частини ухвали Луцький міський центр зайнятості. Натомість стягувачем, яким згідно п. 5 резолютивної частини ухвали є Луцька міська рада, заява про примусове виконання рішення не подавалася.

При цьому, в правове обґрунтування вказаного рішення державний виконавець послався на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", якими визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, які є обов'язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов'язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України (заява № 60750/00), від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" (заява № 67534/01), від 19.03.1997 "Горнсбі проти Греції" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа "ОСОБА_3 проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66).

У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов'язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

У справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя.

Відповідно до ч.ч. 2,4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Виконання судових рішень здійснюється виконавчою службою у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012року № 512/5.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Виконавче провадження, згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", здійснюється, з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокерма, оскаржуваати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч. 5 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (на яку посилався державний виконавець у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання) визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 7.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Згідно ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Статтею 193 ГПК України визначено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

В ухвалі господарського суду від 07.11.2016р. зазначена назва, і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника. Щодо пункту "резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень", то в даному випадку судовий розгляд справи закінчився затвердженням судом мирової угоди і винесенням ухвали про припинення провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, що діяв на момент винесення ухвали. Дата набрання рішенням законної сили (в даному випадку ухвали) - 07.11.2016 р. і дійсна вона для предявлення до 07.11.2019 р.

Отже, ухвала господарського суду Волинської області повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" і є виконавчим документом.

Як вже зазначалось судом, у звязку з невиконанням умов мирової угоди Луцькою міською радою в частині забезпечення Луцького міського центру зайнятості приміщенням для розміщення Луцького міського центру зайнятості, 09 січня 2019 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області від 07.11.2016р., якою було затверджено мирову угоду від 07.11.2016р. по справі №903/644/16, укладену Луцькою міською радою та Луцьким міським центром зайнятості.

Згідно п.п. 5, 6 даної ухвали суду стягувачем за виконавчим документом є Луцька міська рада (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ); боржником за виконавчим документом є Луцький міський центр зайнятості (м.Луцьк, вул. Ярощука, 2, ).

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

При цьому, суд засвідчує, що в даному випадку мирова угода, затверджена ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. передбачає взаємні зобовязання сторін, адже саме згідно з п. 2.1. цієї мирової угоди позивач (Луцька міська рада) зобов'язався забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача 3 (Луцький міський центр зайнятості) для розміщення Луцького міського центру зайнятості. Під аналогічним приміщенням сторони розуміють - приміщення аналогічне по технічним характеристикам, в тому числі площі, транспортній доступності і т.п., а згідно з 2.2. відповідач 3 (скаржник) зобов'язується передати приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку позивачу на підставі акту прийому-передачі, протягом одного року з дня набрання чинності мировою угодою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за заявою Луцької міської ради було відкрито виконавче провадження №55270495.

Постановою про відкриття виконавчого провадження Луцький міський центр зайнятості зобовязано передати Луцькій міській раді приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку протягом 10 робочих днів.

26.04.2018 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про накладення на Луцький міський центр зайнятості штрафу у розмірі 5 100 грн. 00 коп. за невиконання рішення суду відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Луцький міський центр зайнятості неодноразово звертався до суду зі скаргами на дії ВПВР УДВС ГТУЮ щодо відкриття виконавчого провадження, накладення штрафу в розмірі 5100 грн., із заявою про відстрочку виконання ухвали, проте, ухвалою господарського суду Волинської області від 28.12.2017 року, залишеною без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року, Верховного Суду від 03.07.2018 року було відмовлено у задоволенні скарги на дії ВПВР УДВС щодо відкриття виконавчого провадження. Ухвалою господарського суду Волинської області від 12.02.2018 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 року у задоволенні заяви про відстрочку виконання ухвали було відмовлено. У відкритті касаційного провадження відмовлено ухвалою Верховного Суду від 25.04.2018 року. Ухвалою господарського суду Волинської області від 15.08.2018р., залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року було відмовлено у задоволенні скарги на дії ВПВР УДВС ГТУЮ щодо накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Рівненський апеляційний господарський суд у постанові від 20.03.2018 року, залишаючи без змін ухвалу господарського суду від 28.12.2017 року, зазначив, що обов`язок позивача, передбачений п. 2.1. мирової угоди, щодо забезпечення (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача-3, не кореспондується із обов`язком відповідача-3, передбаченим п. 2.2. мирової угоди, щодо передачі позивачу приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку. Таким чином, сторони самостійно мають відповідати за своїми зобов`язаннями, взятими за умовами мирової угоди, а доводи заявника про те, що ним з вини позивача не виконано умови мирової угоди є безпідставними, оскільки суду не надано доказів, що позивачем створювались відповідачу-3 перешкоди у виконанні її умов. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач вчиняв дії щодо сприяння у забезпеченні приміщенням відповідача-3.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2018р. погодився з таким висновком Рівненського апеляційного господарського суду.

Водночас, у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018р. у справі №903/644/18, якою було залишено без змін ухвалу господарського суду від 15.08.2018р., суд апеляційної інстанції засвідчив, що відповідач 3 (Луцький міський центр зайнятості) не звертався до органів Державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Волинської області по справі № 903/644/16 від 07 листопада 2016 року, щодо виконання позивачем пункту 2.1 мирової угоди, затвердженої даним судовим рішенням у вигляді ухвали.

Відтак, судом надано оцінку відповідності рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформленого повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, приписам Закону України "Про виконавче провадження", і встановлено, що при поверненні виконавчого документа Луцькому міському центру зайнятості без прийняття до виконання державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 не було враховано, що мирова угода, затверджена ухвалою господарського суду Волинської області від 07.11.2016р. передбачає, взаємні зобовязання сторін, а саме згідно з п. 2.1. цієї мирової угоди позивач зобов'язується забезпечити (за умови наявності вільних приміщень в комунальній власності) та/або сприяти в забезпеченні протягом одного року аналогічним приміщенням відповідача - 3 для розміщення Луцького міського центру зайнятості. Під аналогічним приміщенням сторони розуміють - приміщення аналогічне по технічним характеристикам, в тому числі площі, транспортній доступності і т.п., а згідно з 2.2. відповідач 3 (скаржник) зобов'язується передати приміщення по вул. Ярощука, 2 в м. Луцьку позивачу на підставі акту прийому-передачі, протягом одного року з дня набрання чинності мировою угодою.

Водночас суд засвідчує, що державний виконавець не був позбавлений права та можливості звернутись до господарського суду із заявою про розяснення ухвали суду від 07.11.2016р. на підставі та в порядку, визначеному п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", однак даним правом державний виконавець не скористався.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини щодо неправомірних дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа Луцькому міському центру зайнятості без прийняття до виконання, викладені у скарзі Луцького міського центру зайнятості, були підтверджені у процесі розгляду скарги, а тому вимоги Луцького міського центру зайнятості про визнання їх неправомірними, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зауважив, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись, ст. ст. 339, 340, 341, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Луцького міського центру зайнятості на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

2. Визнати неправомірним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оформлене повідомленням від 23.01.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Відповідно до ст.253, 255, 256, 257 ГПК України ухвала про розгляд скарги на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця, підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Повну судову ухвалу складено 12.03.2019р.

Суддя В. А. Войціховський