УХВАЛА

м. Київ

27.02.2019Справа № 910/2360/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши без повідомлення сторін заяву Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", м. Київ

до 1. Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", м. Київ

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс", м. Київ

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс", м. Київ

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед", м. Київ

6. Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичук Ігор Анатолійович, с. Павлинка, Іванівський район, Одеська область

про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати недійсним Договору № 2017/2-Ю про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.09.2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (відповідач-3);

- визнати недійсним Договору № 2017/2-Ю-1 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664 від 22.09.2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (відповідач-3);

- визнати недійсним Договору № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги від 02.10.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (відповідач-3) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (відповідач-4);

- визнати недійсним Договору № 02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664 від 02.10.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (відповідач-3) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (відповідач-4);

- визнати недійсним Договору факторингу № 1/08 від 14.08.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (відповідач-3) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" (відповідач-5);

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017 року, прийняте Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем (відповідач-6) про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (відповідач-4) на нерухоме майно, а саме будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00;

- скасувати запис № 23311264 від 10.11.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (відповідач-4), внесений Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем (відповідач-6).

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори про відступлення права вимоги між відповідачем-1 та відповідачем-3 укладені за відсутності у ліквідатора відповідача-1 необхідного обсягу цивільної дієздатності, відтак, на думку позивача, є недійсними, решта договорів є недійсними як похідні від недійсного правочину, недійсними та такими, що підлягають скасування (оскільки вчинені на підставі недійсного правочину) є рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем-4, що фактично позбавило позивача в незаконним спосіб права власності на вказане вище нерухоме майно.

Одночасно з позовною заявою 25.02.2019 року, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00;

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "К", блок "Б", загальною площею 4 725 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00;

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00;

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо будівлі літ. "К", блок "Б", загальною площею 4 725 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

В обґрунтування поданої до суду заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що оскільки між сторонами виник спір щодо вибуття нерухомого майна з власності позивача та правомірності переходу права вимоги за кредитним договором від відповідача-1 до інших осіб, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позовним вимог. Заявник наголошує на тому, що відповідачами 4, 5 здійснюються активні дії з продажу названих вище об'єктів нерухомості, право власності на які вибуло (або може вибути у майбутньому) від позивача у незаконний спосіб.

Розглянувши заяву Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про забезпечення позову та додані до неї документи, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем (відповідачами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Частиною 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Предметом заявленого Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" позову є немайнові вимоги про визнання недійсними договорів і рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування запису про проведення такої реєстрації.

Судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Тому, в цьому випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Як видно з матеріалів справи, на підставі Договору № 02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664 від 02.10.2017 року право вимоги за названим вище договором іпотеки відступлено відповідачу-4.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення з цим позовом до суду за відповідачем-4 зареєстровано за собою право власності на будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 (предмет іпотеки за Договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008), що свідчить про виникнення в останнього повноцінних правомочностей щодо розпорядження таким майном, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення позивача з ним, адже зумовить уже необхідність з метою відновлення порушених прав власника на відповідне майно звертатися до набувачів такого майна за інших підстав.

Поряд з цим, суд встановив, що на підставі Договору факторингу № 1/08 від 14.08.2018 року (визнання недійсним якого є предметом цього спору), відповідно до якого відповідач-3 (клієнт) відступив відповідачу-5 (фактору) право вимоги за Кредитним договором в розумінні п. 1.1. Договору факторингу в рахунок погашення боргу вчиняються дії щодо звернення стягнення на майно (у примусовому порядку), зокрема, на будівлю літ. "К", блок "Б", загальною площею 4 725 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2.

При цьому, відповідачами 4, 5 вчиняються дії з метою продажу (відчуження) названого вище нерухомого майна, що підтверджується публікаціями оголошень про продаж нерухомого майна на інтернет-ресурсах https://www.olx.ua та https://setam.net.ua, копії яких долучено позивачем до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При цьому, суд враховує, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану майна чи зниження його вартості.

Дослідивши матеріали позовної заяви в цілому та зміст поданої позивачем заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про її часткову обґрунтованість, а невжиття заходів до забезпечення позову у цьому випадку може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд визнав наявність зв'язку між заходами забезпечення позову, а саме щодо заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та будівлі літ. "К", блок "Б", загальною площею 4 725 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та предметом заявленого Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що обрані заявником заходи забезпечення позову є співмірними, відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому заява Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про забезпечення позову у цій частині підлягає задоволенню.

В іншій частині заява Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", а саме щодо накладення арешту на вказане вище нерухоме майно є передчасною та неспівмірною з огляду на заявлені позивачем вимогами немайнового характеру та з урахуванням часткового задоволення заяви останнього з підстав, викладених вище.

Згідно ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в цьому випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі 4, 5 понесуть збитки у зв'язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-141, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/2360/19:

2.1. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

2.2. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо будівлі літ. "К", блок "Б", загальною площею 4 725 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

3. В іншій частині у задоволенні заяви Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову має силу виконавчого документу, набирає законної сили з моменту її підписання (27.02.2019 року) та може бути пред'явлена до виконання у строк до 28.02.2022 року.

5. Стягувачем у виконавчому провадженні за цією ухвалою є Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (ідентифікаційний код 30373644, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 1 Г).

6. Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою в частині п. 2.1. резолютивної частини є Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (ідентифікаційний код 33735808, місцезнаходження: 03141, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 33, прим. 20).

7. Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою в частині п. 2.2. резолютивної частини є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" (ідентифікаційний код 41884207, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, прим. 40).

8. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Морозов Сергій Миколайович