ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 906/794/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

за участю секретаря судового засідання: Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явились

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 20.12.18р. суддею Давидюком В.К. у м.Житомир, повний текст складено 27.12.18р. у справі № 906/794/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод"

про стягнення 40483,59 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" (з урахуванням заяви про зміну найменування) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №1577/15-ТЕ-10 від 31 грудня 2014 року в сумі 40483,59 грн, з яких: 19373,55 грн - основний борг, 7889,98 грн - пеня, 1876,75 грн - 3% річних, 11343,31 грн - інфляційні.

Рішенням господарського суду Житомирської області (ОСОБА_1К.) від 20 грудня 2018 року у справі №906/794/18 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" (10002, м.Житомир, вул.Івана Гонти, 4, ідентифікаційний код 00182863) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 7889,98 грн пені, 1876,75 грн 3% річних, 10239,49 грн інфляційних нарахувань, 870,75 грн судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 19373,55 грн. В решті позову відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 19373,55 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України. Дослідивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що має місце неправильне нарахування інфляційних за період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2018 року на суму 10395,05 грн. За розрахунком суду інфляційні нарахування за вказаний період становлять 3747,49 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року у справі №906/794/18, вказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 1103,82 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 1103,82 грн. задовольнити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт не погоджується з рішенням господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року щодо часткового задоволення позовних вимог, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, статей 236 та 238 ГПК України, без дослідження істотних обставин справи. Зокрема, апелянт зазначає, що сума боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів 13459,90 грн. розрахована наступним чином: 19373,55 грн. (сума боргу за попередній період) 8978,50 грн. (фактична оплата, яка відбулася у розрахунковий період) + 3061,85 грн. (інфляційне збільшення за попередній період). Тобто, в період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2018 року до суми заборгованості в розмірі 10395,05 грн. було додано інфляційне збільшення за попередній період (з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року) в розмірі 3061,85 грн. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обгрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, а тому позиція про те, що інфляційні втрати слід нараховувати виключно на суму боргу не відповідає нормам чинного законодавства. Судом першої інстанції не враховано вказаного, що призвело до винесення рішення, яке не узгоджується із нормами законодавства.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2019 року у справі №906/794/18 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року у справі №906/794/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року у справі №906/794/18, зупинено дію рішення господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року у справі №906/794/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 27 лютого 2019 року.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

27 лютого 2019 року від представника позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання №14/4-644В від 26 лютого 2019 року про розгляд справи за відсутності представника компанії.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 грудня 2014 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ "Житомирський маслозавод" укладено договір №1577/15-ТЕ-10, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі- газ), на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 100,0 тис.куб.м.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі на вхідній/запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі (пункт 3.1. договору).

Згідно з пунктом 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до пункту 5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За умовами пункту 5.2. договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені у розділі 6 договору №1577/15-ТЕ-10 від 31 грудня 2014 року.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).

Додатковими угодами №1 від 31 березня 2015 року, №3 від 31 травня 2015 року пункт 5.2 статтю 5 договору "Ціна газу" викладено в новій редакції.

Додатковою угодою до договору №2 від 30 липня 2015 року доповнено пунктом 6.3 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" абзацом такого змісту: "… За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, зараховуються як попередня оплата за умови відсутності заборгованості за цим договором".

На підставі актів приймання-передачі природного газу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передав, а ПАТ "Житомирський маслозавод" отримав природний газ на загальну суму 49705,11 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, на час відкриття провадження у справі, у ПАТ "Житомирський маслозавод" наявна заборгованість в сумі 19373,55 грн.

На підставі листа ПАТ "Житомирський маслозавод" від 21 вересня 2018 року про зарахування передплати, кошти за договором №1/15-ПР від 12 грудня 2014 року в розмірі 19373,54 грн та 0,01 грн за договором №2573/14-ТЕ-10 від 01 жовтня 2014 року зараховані в рахунок оплати за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31 грудня 2014 року /а.с. 118/.

Представник позивача в суді першої інстанції підтвердив зарахування 19373,55 грн за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31 грудня 2014 року, а тому основний борг є погашеним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 19373,55 грн основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Поряд з цим, у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань щодо здійснення оплати за природний газ у визначений договором строк, позивач, посилаючись на статті 549, 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 7889,98 грн пені, 1876,75 грн 3% річних, 11343,31 грн інфляційних втрат, які просить стягнути.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що ПАТ "Житомирський маслозавод" вартість природного газу за актом приймання-передачі природного газу від 31 січня 2015 року оплатив 13 лютого 2015 року /а.с. 22, 114/. Кошти за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31 грудня 2014 року в сумі 8978,50 грн сплачені 13 серпня 2015 року /а.с.115/. Вказана сума зарахована в погашення боргу за актом приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2015 року на підставі пункту 6.3 договору в редакції додаткової угоди №2 від 30 липня 2015 року.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегією суддів перевірено здійснені позивачем розрахунки 3% річних та пені та встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, місцевим господарським судом правомірно задоволено позов в частині стягнення 3% річних у сумі 1876,75 грн. та 7889,98 грн. пені.

В свою чергу, інфляційні нарахування на суму боргу також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд правомірно встановив, що має місце неправильне нарахування інфляційних за період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2018 року на суму 10395,05 грн. Колегіє суддів здійснено власний розрахунок та встановлено, що обгрунтованими до стягнення є 10239,49 грн. інфляційних втрат. В стягненні 1103,82 грн. інфляційних (11343,31 - 10239,49) місцевим судом правомірно відмовлено.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №904/7401/16).

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03 квітня 1997 року, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.

Відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуванням, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові КГС ВС від 12.03.2018 у справі № 914/712/16.

З огляду на це, колегія суддів визнає правильними мотиви, якими керувався суд першої інстанції для розрахунку інфляційних втрат, тому здійснений місцевим господарським судом розрахунок інфляційних є арифметично вірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, інфляційні нарахування стягують на окрему вимогу кредитора. Тобто, обов'язок контрагента сплатити інфляційні з'являється не автоматично, а тільки якщо кредитор цього окремо затребує. Вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції це право кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитись.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №904/10242/17 суд вважає безпідставним, оскільки у справі №906/794/18 суми боргу, пені, інфляційних та 3% річних жодним судовим рішенням не встановлені, що свідчить про неможливість зарахування інфляційних до суми основного боргу та здійснення розрахунку з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Відтак, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року у справі № 906/794/18 залишити без задовлення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 20.12.18 у справі №906/794/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/794/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "05" березня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.