ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа№ 910/12740/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.

позивач не з'явився

відповідач ОСОБА_2

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 (повний текст складено 11.12.18)

у справі №910/12740/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА»

про стягнення штрафу у розмірі 63 760,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА» (надалі також - «Відповідач») про стягнення штрафу у розмірі 63 760 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявності підстав для покладення на Відповідача за невірно зазначену масу вантажу у залізничній накладній.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/12740/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» штраф у розмірі 63 760,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт допущеного Відповідачем порушення щодо неправильного зазначення у накладній маси вантажу підтверджується складеним залізницею комерційним актом, і під час перевірки на станції призначення різниці проти комерційного акта не виявлено, а тому саме на Відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 118 Статуту залізниць України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в порушення вимог п. 10 Правил складання актів, комерційний акт №450003/45/45 від 22.03.2018 не містить підпису начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи). Отже, апелянт наголошує про наявність дефекту форми комерційного акту №450003/45/45 від 22.03.2018, у зв'язку з чим зазначає про його юридичну неспроможність, як засобу доказування за змістом зафіксованих у ньому обставин. Крім цього, на думку апелянта, Правила складання актів не передбачають можливість заміни осіб, які в обовязковому порядку повинні підписати акт, іншими особами.

Також, скаржник зазначає, що зазначений комерційний акт заповнений з порушеннями, оскільки більшість граф заповнені шляхом проставлення рисок, а також не зазначено про наявність або відсутність пошкоджень.

Отже, відповідач вважає, що комерційний акт підписаний не уповноваженими особами, тому не може прийматися судом як належний та допустимий доказ.

Крім того, апелянт зазначає, що зважування на станції відправлення проводилось на вагонних електромеханічних вагах, які пройшли повірку в установленому порядку, в свою чергу, відповідно до Технічного паспорту ЗВВт від 10.01.2013.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №910/12740/18 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 28.02.2019.

08.02.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні 28.02.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено cудом, 20.03.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА» за залізничною накладною №44247575 зі станції Власовка Південної залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці здійснено відправлення групи вагонів, зокрема, вагону №95754404, масою вантажу 65800 кг. (а.с.14)

Відповідно до залізничної накладної №44247575 провізна плата за вагон від станції Власовка Південної залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці становить 12 752 грн. 00 коп.

При проходженні вагону на станції Нижньодніпровськ - вузол Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі вказаній відправником у накладній. Про даний факт складено Комерційний акт №450003/45/45 від 22.03.2018 року.

У розділі Д Комерційного акту №450003/45/45 від 22.03.2018 року зазначено, що при переваженні вагону в статичному режимі, з повною зупинкою та розчепленням, у присутності заст. ДС Клюєва, АРВ Кузьміч, прийомоздавальника ОСОБА_3, на справних вагонних 150тн електронно - тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ - Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 29.12.2017 р., виявилось, що вага брутто - 81350 кг, тара за документом - 21700 кг, вага нетто - 59650 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 6150 кг. 7 ЗПП відправника №Х381242, №Х381266, №Х381247, №Х381250 - на верхніх завантажувальних люках, №Х381259, №Х381269, №Х381267 - на нижніх розвантажувальних люках, справні, номери відповідають документу. Люки щільно закриті, течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.

Отже, позивач стверджує, що відповідачем у даному випадку було невірно зазначено масу вантажу у залізничній накладній, що є підставою для нарахування відповідачу штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу згідно ст. 122 Статуту залізниць України у розмірі пятикратної плати за всю відстань перевезення

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов'язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу,пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст.118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно з ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Посилання позивача фактично зводяться до оцінки комерційного акту №450003/45/45 від 22.03.2018 як належного та допустимого доказу, який є підставою для нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу.

В свою чергу, відповідач зазначає, що комерційний акт складено особами, які не мають відповідних повноважень, а позивачем не надано жодних доказів, що штатним розписом позивача не передбачено посад, визначених п.10 Правил складання актів або про те, що обов'язки таких осіб покладено на інших працівників позивача.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, п.10 Правил складання актів на виконання ст.129 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб'єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 64 та ч. 3 ст.65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов'язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено п.10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018р. у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018р. у справі №916/1993/17, від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

Як вбачається з Розділу «Д» Комерційного акту №450003/45/45 від 22.03.2018 року, останній підписаний заст. ДС Клюєвим, АРВ Кузьмічом, прийомоздавальником ОСОБА_3, а також міститься відмітка, що зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.

Так, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додано копію наказу від 29.12.2017р. №739, яким підтверджуються повноваження чітко встановлених відповідальних осіб, що мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ.

Позивач, зазначає, що вищезазначений наказ, згідно вхідного штампу надійшов на адресу головної структури позивача лише 18.01.2019, в зв'язку з чим останній не міг подати його до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, вважає за можливе прийняти зазначений доказ.

Відповідно до копії наказу від 29.12.2017р. №739 у зв'язку з відсутністю на станції Нижньодніпровськ-Вузол по штатному розгляду таких посад, як начальник вантажного району, завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи та задля дотримання п. 10 правил складання актів, призначено відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів замість зазначених посад, зокрема ОСОБА_3

Крім того, у розділі Є Комерційного акта №450003/45/45 від 22.03.2018 року зазначено, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено, що підтверджується підписами начальника станції, працівника станції, начальника вантажного району.

Таким чином, станцією призначення Чорноморська Одеської залізниці також підтверджено факт неправильно зазначеної маси вантажу у залізничній накладній.

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом) , а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

У розділі Д Комерційного акта №450003/45/45 від 22.03.2018 року зазначено, що 7 ЗПП відправника №Х381242, №Х381266, №Х381247, №Х381250 - на верхніх завантажувальних люках, №Х381259, №Х381269, №Х381267 - на нижніх розвантажувальних люках, справні, номери відповідають документу. Люки щільно закриті, течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Крім того, в матеріалах даної справи наявний технічний паспорт засобу вимірювальної техніки (звіт) №14 на станції Нижньодніпровськ - вузол Придніпровської залізниці (а.с.18-19), з якого вбачається проведення повірки 29.12.2107 року, а також виписка з журналу зважування від 06.09.2017 року (а.с.20), у якій зазначено масу вантажу у кількості 59650 кг.

Відповідно до залізничної накладної № 44247575 зі станції Власовка Південної залізниці на станцію Чорноморська Одеської залізниці здійснено відправлення групи вагонів, зокрема, вагону №95754404, масою вантажу 65800 кг, відправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА», а тому саме на Відповідача покладається відповідальність за неправильно зазначені у накладній масу вантажу відповідно до статті 122 Статуту.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо недоліків комерційного акта №450003/45/45 від 22.03.2018 року (проставлення рисок), оскільки зазначені недоліки не спростовують факт неправильного зазначення маси вантажу вантажовідправником у накладній.

Таким чином, дослідивши наявну в матеріалах справи копію комерційного акту від №№450003/45/45 від 22.03.2018, колегія суддів дійшла висновку, що відповідний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту та Правилам складання актів, а відтак є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Враховуючи вищевикладен, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем доведено, а відповідачем в свою чергу не спростовано, обставин невірності зазначення останнім маси вантажу у перевізному документі.

Таким чином, в зв'язку з неправильним зазначення відповідачем у накладній маси вантажу, позивачем відповідно до статей 118, 122 Статуту, обґрунтовано нараховано відповідачу штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 63 760 грн. 00 коп. (12 752 грн. 00 коп. х 5). Розрахунок штрафу за неправильно зазначену масу вантажу є арифметично вірним.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на безпідставну відмову місцевого господарського суду в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, з огляду на наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 6.4 роз'яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" визначено, що виходячи з наведених норм, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Колегія суддів зазначає, що всупереч наведеному вище відповідач не навів мотивованих та обґрунтованих підстав для зменшення штрафу, не підтвердив їх відповідними доказами.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач є таким само господарюючим суб'єктом, як і відповідач та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Отже, нарахований позивачем на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Крім того, розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має, як і підстав зменшувати розмір штрафних санкцій встановлених нормами Статуту.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/12740/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ-АБІА» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/12740/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/12740/18 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12740/18.

4.Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.02.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун