РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2019 р.Справа № 910/23498/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД"

про стягнення 1 099 790,41 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" (далі - відповідач) про стягнення 1 099 790,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку із проведенням переогляду вагонів № 67843763, № 65285033, № 609335780, № 66210204 на станції Кучурган на підставі частини 5 статті 338 Митного кодексу України зазначені вагони вантажовідправником яких є відповідач, було затримано.

Рішенням господарського суду від 26.04.2018р. , залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018р. , у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.10.2018 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 р. і рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2018 р. у справі № 910/23498/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Розпорядженням № 05-23/2029 від 27.11.2018 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 29.11.2018 р. суддею Зеленіною Н.І. прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання на 20.12.2018 р.

13.12.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на відсутність вини відповідача у затримці вагонів.

У підготовчому засіданні 20.12.2018 р. представник позивача подав додаткові пояснення по справі.

Протокольною ухвалою від 20.12.2018 р. відкладено підготовче засідання на 29.01.2019 р.

Протокольною ухвалою від 29.01.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.02.2019 р.

У судовому засіданні 27.02.2019 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.02.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 29.10.2018 р. у даній справі, суд встановив наступне.

У січні 2017 року TOB "AЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" оформлено накладні № 456327, № 456343, № 456368, № 456350 на відправку вагонів № 67843763, № 65285033, № 60935780, № 66210204 зі станцій Київ-Московський (після зміни назви - Київ-Деміївський) і Васильків-1, згідно з якими вагони завантажені деревиною паливною у виді колод, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах, які направлено на станцію Галац Ларга Румунської залізниці для вантажоодержувача СЧ "Пролісок" C.P.Л.

За клопотаннями слідчого органу внутрішніх справ СУ ГУНП в Одеській області у межах кримінального провадження від 13.01.2017 № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу від 02.02.2017 у справі № 522/1008/17 (1-кс/522/1547/17), згідно з якою старшому слідчому ОВС СУ ГУНП в Одеській області та співробітникам УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України надано дозвіл на проведення огляду вантажу, який переміщається у залізничних вагонах № 67843763, № 65285033, № 60935780, № 66210204.

26.01.2017 працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми № 14к1, № 16к1, якими засвідчено факт простою вагонів.

26.01.2017 про факт затримки вагонів станція Кучурган направила на адресу станції відправлення Київ-Московський телеграму № 7 і на станцію Васильків-1 телеграму № 5.

01.06.2017 на адресу регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" надійшов лист від СУ ГУНП в Одеській області (від 31.05.2017 вих. № 4/7575), в якому слідчий повідомив, що під час досудового розслідування у кримінальних справах № 0000238 і № 0000023 з метою встановлення осіб, причетних до скоєння правопорушення, накладено арешт на 88 вагонів, у тому числі на вагони № 67843763, № 65285033, № 60935780, № 66210204. З метою недопущення вивозу за межі України вагонів слідчий повідомив про необхідність їх направлення на станцію Одеса-Застава-1 Одеської залізниці одержувачу ТОВ "Віматекс".

01.06.2017 регіональна філія "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" одержала лист ТОВ "Віматекс" (від 31.05.2017 вих. № 54-17), у якому товариство підтвердило готовність прийняти вагони на свою адресу.

25.07.2017 вагони переадресовано на адресу ТОВ "Віматекс" (згідно з наказами на переадресування вагонів від 25.07.2017 № 367 і № 369).

09.08.2017 станцією відправлення Київ-Московський (після перейменування - Київ-Деміївський) направлено ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" лист-претензію вих. № 366/ДС про оплату платежів у сумі 821 584,24 грн. (з ПДВ), нарахованих за час затримки вагонів № 60935780, № 65285033, № 66210204, а станцією відправлення Васильків-1 - претензію від 10.08.2017 № 34 про сплату ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" плати за користування вагоном і додаткових зборів, нарахованих за час затримки вагону № 67843763;

11.09.2017 ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД", згідно з листами вих. № 1109-1 і № 1109-2, повідомило про оскарження ним дій слідчого ОВС СУ ГУ НП в Одеській області до Генеральної прокуратури України, а також інформувало про призначення експертизи.

Спір у даній справі виник у зв'язку з пред'явленням регіональною філією "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" вимоги про стягнення з ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" 1 099 790,41 грн., у тому числі плати за користування вагонами у сумі 758 955,02 грн., збору за зберігання вантажу у вагонах у сумі 388 117,76 грн., збору за маневрову роботу у сумі 2 424,83 грн. і телеграфного збору у сумі 292,80 грн., на підставі статей 306, 307 Господарського кодексу України, статей 1, 4, 218 Митного кодексу України, статтю 26 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 4, 119 Статуту, положення УМВС, Правила розрахунків за перевезення вантажів, та Правила зберігання вантажу у зв'язку із затриманням вагонів, вантажовідправником яких є відповідач, через проведення переогляду цих вагонів на підставі частини 5 статті 338 Митного кодексу України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що затримання вагонів відбулося не з вини відправника - ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД", а за вказівкою органів досудового розслідування; вагони фактично утримані й переміщені не за адресою доставки, а третій особі - ТОВ "Віматекс".

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частини 1 статті 307 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (частина 5 статті 307 Господарського кодексу України).

Права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, відповідно до статті 4 якого перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.10.2018 р. у даній справі, з огляду на те, що перевезення вантажу залізничними вагонами, за затримку яких позивач нарахував відповідачеві відповідні платежі, є міжнародними залізничними перевезеннями, на правовідносини сторін поширюється дія УМВС.

За змістом § 6 статті 28 та § 1 статті 32 УМВС якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, незалежних від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Згідно з § 5 статті 31 УМВС провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому здійснюється оплата.

Статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Як вбачається з матеріалів справи (т.1. а.с. 25-29), перевізником складено акти загальної форми № 14к1, № 16к1 від 26.01.2017 р. та № 117К і № 118К1 від 25.07.2017 р., якими засвідчено факт простою вагонів.

Так, по вагону №67843763 складено акт загальної форми про затримку вагонів ГУ-23 №16/К1 від 26.01.2017р. У доповнення до акту загальної форми №16К/1 складений акт загальної форми №117/К1 від 25.07.2017 про закінчення затримки даного вагону. Час затримки вагону згідно акту склав 4325 годин 00 хвилин (180 діб).

По вагону №67843763 залізницею нараховано плату за користування у розмірі 189738,76 грн. з ПДВ, збір за зберігання вантажу у вагоні в сумі 87512,83 з ПДВ, збір за виконання маневрової роботи в сумі 808,30 грн. з ПДВ, та 146,40 грн. з ПДВ телеграфного збору.

По вагонах №935780, 66210204 складено акти загальної форми про затримку вагонів ГУ-23 №14/К1 та №18/К1 від 26.01.2017р. В доповнення до актів загальної форми №14 К/1 та №18/К1 складений акт загальної форми №118/К1 від 25.07.2017 про закінчення затримки даного вагону. Час затримки вагону згідно акту склав 4325 годин 28 хвилин (180 діб).

По вагонах №935780, 66210204 позивачем нараховано плату за користування у розмірі 569216,27 грн. з ПДВ, збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 250604,93 грн. з ПДВ, плату за виконання маневрової роботи у сумі 1616,64 грн. з ПДВ, та 146,40 грн. з ПДВ телеграфного збору.

Суд, дослідивши матеріали справи та на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 29.10.2018 р. у даній справі, встановив, що зазначені акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів; такі акти є належними доказами понесення перевізником додаткових витрат, що пов'язані із митними формальностями; акти від 26.01.2017 р., у сукупності з іншими доказами, належним чином підтверджують облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) і нарахування плати за користування ними.

Таким чином, акти загальної форми №16/К1 від 26.01.2017р., №117/К1 від 25.07.2017 р., №14/К1, №18/К1 від 26.01.2017р. та №118/К1 від 25.07.2017 р., відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" та статті 129 Статуту, є підставами для матеріальної відповідальності вантажовідправника або вантажоодержувача.

Також, судом встановлено, що оскільки затримка вагонів відбулася у зв'язку із проведенням митного огляду вантажу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Митного кодексу України, за змістом частини 1 статті 4 якого митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому митні формальності - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Згідно з частиною 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Відтак, виходячи із системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 УМВС, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 911/4079/16, від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16, від 16.08.2018 у справі № 914/1791/17.

Отже, оскільки дії зі здійснення митного огляду є митними формальностями, на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 218 Митного кодексу України, про що також зазначено і у зазначених вище постановах Верховного Суду.

Крім того, відшкодування додаткових витрат здійснюється в поряду, встановленому статтею 31 УМВС (§ 2 статті 32 УМВС).

За змістом § 1 та 2 статті 31 УМВС якщо договором перевезення не передбачено іншого, оплата провізних платежів є обов'язком: 1) відправника - перевізникам, які беруть участь у перевезенні, за винятком перевізника, який видає вантаж, за здійсненим ними перевезенням; 2) вантажоодержувачем - перевізнику, який видає вантаж за здійсненим ним перевезенням. Стосовно неустойки діє такий самий порядок. Якщо відправник або одержувач вантажу виконання своїх зобов'язань (оплату провізних платежів) покладає на третю особу, то ця особа повинна бути зазначена відправником у накладній як платник і повинна мати договір із відповідним перевізником.

ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД", заперечуючи проти позову, зазначає про наявність укладеного із "Укрзалізниця" договору про надання послуг від 13.09.2016 № 5955/902ЦГЛ-2016 та зазначає, що у даному випадку відповідач звільняється від відповідальності відповідно до положень п.5.1. розділу 5 "Обставини непереборної сили".

Так, 13.09.2016 р. між ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" (Замовник) та ПАТ "Укрзалізниця" (Виконавець) укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах № 5955/902ЦГЛ-2016 (далі - Договір), за умовами якого Виконавець зобов'язався за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору, він набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016 р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків. Якщо жодна із сторін не звернулась письмово за 1 місяць до закінчення дії Договору з пропозицією про припинення його дії, то це Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Доказів закінчення строку дії зазначеного Договору суду не надано.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, зокрема, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору у раз виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), до яких було віднесено і протиправні дії третіх осіб.

Водночас, відповідач вважає, що дії, пов'язані із затриманням вагонів і є протиправними діями третіх осіб, а саме правоохоронних органів, оскільки ТОВ "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" не має ніякого процесуального статусу в кримінальному провадженні на №0000238, в межах якого арештовані вагони, що може свідчити про протиправність дій правоохоронного органу.

Проте, за результатом розгляду даної справи та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №911/4079/16, від 03.04.2018 у справі №911/4080/16, від 16.08.2018 у справі №914/1791/17, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку позивачем нараховані суми, пов'язані зі здійсненням митних формальностей.

Твердження відповідача про незаконність дій правоохоронних органів та наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору у зв'язку з протиправними діями третіх осіб, судом відхиляються як недоведені.

Так, статтею 121 Статуту та пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначено підстави для звільнення вантажовідправника, вантажоотримувача від плати за користування вагонами і контейнерами, до яких віднесено: 1) стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також стихійне лихо або аварія на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 2) подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; 3) затримка прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

Натомість, здійснення митних процедур не належить до цього переліку та не є підставою для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

При цьому, доказів наявності передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами у спірних правовідносинах, суду не надано.

Також, суд зазначає, що у разі невстановлення факту незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю, вантажовідправник не позбавлений права звернутись за захистом свого порушеного права, у встановленому законом порядку, та заявити відповідні вимоги про відшкодування понесених ним збитків у розмірі вартості сплачених залізниці витрат, з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача; а в судах апеляційної та касаційної інстанції - на осіб, які понесли відповідні витрати.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД" (04655, м. Київ, вул. Корабельна, 3; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) 758 955 (сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 02 коп. плати за користування вагонами, 338 117 (триста тридцять вісім тисяч сто сімнадцять) грн. 76 коп. збору за зберігання вантажу у вагонах, 2 424 (дві тисячі чотириста двадцять чотири) грн. 83 коп. збору за маневрову роботу, 292 (двісті дев'яносто дві) грн. 80 коп. телеграфного збору та 16 496 (шістнадцять тисяч чотириста дев'яносто шість) грн. 86 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.03.2019 р.

Суддя Н.І.Зеленіна