ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"22" лютого 2019 р.                     м. Ужгород                              Справа № 907/74/19

Суддя господарського суду Закарпатської області Ушак І.Г.,

розглянувши матеріали справи за позовом Тячівської місцевої прокуратури м. Тячів, в інтересах держави в особі:

-          Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, с. Лазещина Закарпатської області (позивач-1)

-          Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, смт. Ясіня Закарпатської області (позивач-2)

до державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство», смт. Ясіня Закарпатської області

про стягнення 200462, 88 грн. завданої шкоди за порушення лісового законодавства,

В С Т А Н О В И В:

Даний позов подано прокурором в інтересах держави в особі Лазещинської сільської та Ясінянської селищної рад Рахівського району Закарпатської області з посиланням на неналежний захист інтересів держави зазначеними органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, приписами ст. 131-1 Конституції України передбачено можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках і в порядку визначеному законом.

Питання представництва прокурором інтересів держави у суді врегульовано приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, за змістом наведеної норми закону представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов’язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб’єкта владних повноважень.

Питання участі прокурора у судовому процесі також приписами ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом наведеної норми у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду в державних інтересах та брати участь у цих справах; повинен надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах держави; у позовній заяві обґрунтувати, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи закону та аналізуючи позовні матеріли у даній справі, суд констатує, що прокурором не надано доказів виключності даного випадку як підстави звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органів самоврядування, доказів нездійснення цими органами або здійснення неналежним чином своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, доказів на підтвердження причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, що, у свою чергу, є підставою для застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

При цьому суд приймає до уваги також судову практику Верховного Суду з питань представництва прокурором інтересів держави в суді .

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6.02.19 у справі № 927/246/18 Верховний Суд наголошує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України) (п. 20).

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду (п. 28).

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (п. 29).

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо) (п. 30).

Обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПКУ недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави (п. 33).

Крім того, суд зазначає, що подана прокурором дана позовна заява з вимогами майнового характеру на суму 200462,88 грн. не оплачена судовим збором, який відповідно до ставок встановлених згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у даній справі становить 3006,93 грн. Посилання прокурора на приписи п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону як на підставу звільнення позивача від сплати судового збору у даному випадку неправомірне, оскільки позов до відповідача - державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство» - подано з посиланням на бездіяльність та незабезпечення останнім як постійним лісокористувачем охорони і захисту лісів, а не у зв’язку із вчиненням ним кримінального правопорушення.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПКУ визначено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону/

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПКУ передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення даної ухвали.

3. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (ст.ст. 235, 255 ГПКУ).

Суддя Ушак І.Г.