ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа№ 910/8582/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 21.02.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 (повний текст складено 23.10.2018)

у справі №910/8582/18 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 1 291 196,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» (далі, позивач або Бурштинська ТЕС) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або Укрзалізниця) про зобов'язання відповідача повернути неправомірно списані грошові кошти в розмірі 1 291 196,00 грн. шляхом їх перерахування на особовий рахунок відокремленого підрозділу позивача №8127902.

Позовні вимоги обґрунтовано неправомірним списанням відповідачем грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що у відповідача були наявні підстави для стягнення з позивача плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу за весь час затримки спірних вагонів, враховуючи, що вказані вагони були затримані залізницею відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами за наказами з вини саме позивача, про що станціями слідування складено відповідні акти про затримку вагонів та акти загальної форми.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- судом не взято до уваги, що відомості плати за користування вагонами та накопичувальні картки підписані представника «Бурштинської ТЕС» із зауваженнями, де зазначено про відсутність вини вантажоотримувача у затримці вагонів;

- відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження вказаних в актах про затримку вагонів форми ГУ-23а причин їх затримки, а саме неприйняття або відмови у прийнятті вагонів зі сторони позивача починаючи з 14 год. 11 хв. 06.03.2018;

- доказом затримки вагонів з причин, що залежать від позивача, можуть бути лише акти загальної форми (форма ГУ-23), які мали б бути складені на станції призначення. Однак, акти загальної форми на станції Бурштин, починаючи з 14 год. год. 11 хв. 06.03.2018 по 10.03.2018 до 13 год. 45 хв., відповідачем складені не були, що свідчить про те, що приймання вантажів, які слідували на адресу апелянта, проводилось без ускладнень;

- оскільки залізницею, окрім плати за користування вагонами, також нараховано збір за зберігання, то відповідно до статті 129 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами підставою покладання на вантажовідправника чи вантажоодержувача матеріальної відповідальності у вигляді плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу можуть бути лише акти загальної форми ГУ-23, складені та підписані представниками станції і вантажовласника;

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що наявні у матеріалах справи акти загальної форми, які були в подальшому складені на станції призначення Бурштин, хоч і містять відомості про те, що вантажовласник Бурштинська ТЕС відмовився від підписання зазначених у них актів на затримку ф. ГУ-23а, проте не містять ні прізвищ, ні посади осіб Бурштинської ТЕС, які нібито відмовилися від підписання актів;

- відповідачем не надано доказів вручення позивачу повідомлення про затримку саме тих вагонів, із якими пов'язано нарахування та списання спірної суми грошових коштів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» у справі №910/8582/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Бурштинської ТЕС на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 та розгляд справи призначено на 15.01.2019.

17.12.2018 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін. У відзиві відповідач наголосив на тому що згідно із чинним законодавством нарахування плати за користування вагонами здійснюється на підставі відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, пам'ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а та актів загальної форми ГУ-23, які були додані відповідачем до матеріалів справи.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем на спростування доводів апеляційної скарги додані: копія Акту обстеження від 12.07.2017, копії пам'яток про подавання/забирання вагонів, відомості парків і колій на ст. Бурштин, виписки з книги обліку закріплення рухомого складу гальмівними башмаками на ст.Бурштин, виписка з книги ДУ-67.

15.01.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 №09.1-08/190/19, у зв'язку із перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 справу №910/8582/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Враховуючи вищевикладене, з метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги визначеним складом суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 прийнято апеляційну скаргу Бурштинської ТЕС на на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.; призначено справу до розгляду на 21.02.2019.

У судове засідання 21.02.2019 з'явились представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення по суті спору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 16.02.2018 між відповідачем (Перевізник) та позивачем (Замовник) було укладено Договір №00077/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника та проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 2.1.7. вказаного договору Замовник зобов'язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов'язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату вантажів, пов'язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

06.09.2017 між відповідачем (Залізниця) та позивачем (Власник колії) було укладено Договір №Л/ДН-4/17/865/м/п про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ «ДТЕК Західенерго» ДТЕК «Бурштинська теплова електрична станція» при станції Бурштин регіональної філії Львівська залізниця ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до умов якого згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього Договору експлуатується під'їзна колія, яка належить Залізниці та Власнику колії, що примикає до станції Бурштин Львівської залізниці через стрілку № 3 і обслуговується власним локомотивом. Межею під'їзної колії є знак «Межа під'їзної колії», який встановлено від стрілки примикання на відстані 360,2 пог. м. Розгорнута довжина під'їзної колії складає 27200 погонних метрів, в тому числі 360,2 на балансі Залізниці, 26839,8 м на балансі Власника колії.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним.

У період з 01.03.2018 по 10.03.2018 за актами про затримку вагонів ГУ-23а по станціям Красне, Броди, Персенківка, Щирець відповідачем були затримані потяги, що слідували вантажем на адресу Бурштинської ТЕС. У період з 01.03.2018 по 06.03.2018 у позивача дійсно були проблеми з вивантаженням та прийманням вантажу, а у відповідача, відповідно, в цей період були підстави для затримання поїздів на шляху прямування та нарахування додаткових зборів.

Проте, за твердженням позивача, починаючи з 14:11 год. 06.03.2018 по 13:45 год. 10.03.2018 причин для затримки поїздів з вини Бурштинської ТЕС не було, з огляду на що позивач наголошує на тому, що відповідачем були неправомірно нараховані та списані з особового рахунку позивача збір за зберігання та плата за користування вагонами у сукупному розмірі 1 291 196,60 грн.

Відповідач, у свою чергу, проти позову заперечує, вказуючи на те, що ним здійснено донарахування вартості додаткових зборів (плати за користування вагонами та зберігання вантажу) у зв'язку із затримкою вагонів на станціях Красне, Броди, Персенківка, Щирець, Бурштин, Жидачів з причин неприйняття вагонів вантажовласником «через накопичення вагонів», «затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта», а саме, простоювання на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту, відмова вантажовласника у прийомі вагонів на п/к з інших причин, неможливість приймання їх вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, в т.ч. відмова вантажовласника у прийомі вагонів на п/к через метерологічні умови, відмова вантажовласника у прийомі вагонів на власну під'їзну колію, що засвідчено в актах загальної форми ГУ-23а та ГУ-23, наказах про затримку вагонів. Відповідач вказує, що ним дотримано порядок засвідчення підстав затримки вагонів, нарахування та списання спірних сум, натомість, позивачем не подано доказів на підтвердження обставин щодо можливості прийняття спірних вагонів або щодо вжиття заходів, вчинених з метою прийняття вагонів, які прибували на адресу вантажоодержувача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Бурштинської ТЕС у даній справі, а доводи апеляційної скарги не приймає до уваги з огляду на наступне.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Порядок зберігання вантажів та нарахування у зв'язку з цим відповідного збору регламентуються Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 за №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №866/5087 (далі, Правила зберігання вантажів).

Згідно з пунктами 5, 8 Правил зберігання вантажів якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється: 1) якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; 2) при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; 3) при затримці - з моменту затримки.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Що стосується плати за користування вагонами, то відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Порядок користування вагонами визначається Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за №113, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 (далі, Правила користування вагонами і контейнерами), пунктами 3, 6, 8 - 10, 12 яких передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

При цьому усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (що не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (пункту 2.6 Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, із наданих сторонами до матеріалів справи документів судом встановлено наступне.

Залізницею було прийнято до перевезення на адресу одержувача (позивача) вагони з вантажем у складі поїздів №2801, № 2849, № 2863, № 2825, № 2332, № 3801, №3226.

На шляху прямування на станції Красне, Броди, Персенківка, Щирець II, Жидачів на підставі наказів №102 від 06.03.2018, від 06.03.2018, №69 від 04.03.2018, №104 від 06.03.2018, №49 від 03.03.2018, №67 від 04.03.2018, №54 від 04.03.2018 дані вагони було затримано через зайнятість колій станції призначення Бурштин, у зв'язку з наявністю на коліях станції призначення Бурштин неприйнятих позивачем вагонів, що надійшли на його адресу раніше, та які заважали відповідачеві виконувати технологічні операції з вантажами.

Так, на підставі наказу №102 від 06.03.2018 були затримані вагони на станції Красне Львівської залізниці через неможливість їх приймання станцією призначення Бурштин Львівської залізниці з причини неприйняття вагонів (не прийомом вантажу) вантажовласником «відмова вантажовласника у прийомі вагонів на п/к з інших причин»

Станцією затримки вагонів Красне у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за №113, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 45-50):

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №9 від 06.03.2018 (55 вагонів у поїзді №2801). З 06.03.18. 21:48 год. по 08.03.2018 22:00 год. (акт про затримку вагонів (початок затримки) №5, акт про затримку вагонів №4).

- повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться у поїзді №2801 індекс 4931 48 3881-45-4672 - затримано через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 32 112,70 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): № № 10030095, 10030097, які підписані відповідачем без застережень (том 1, а.с. 51-53).

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 78 901,80 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №10030089 (том 1, а.с. 54), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №104 від 06.03.2018 були затримані вагони на станції Броди Львівської залізниці (50 вагонів у поїзді №2825) через неможливість їх приймання станцією призначення Бурштин Львівської залізниці з причини неприйняття вагонів вантажовласником.

Станцією затримки вагонів Броди, у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 55-60):

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 1 від 06.03.2018, який складено про затримку вагонів через неприйняття їх вантажовласником з причини накопичення вагонів (поїзд № 2825 в складі 50 вагонів); акт про закінчення затримки вагонів № 2 від 09.03.2018;

- акти загальної форми (форма ГУ-23) №160 від 12.03.2018, №149 від 09.03.2018.

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 10889,20 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): №№12030105, 12030106, 12030107, 13030111, які підписані відповідачем без застережень (том 1, а.с. 62-67).

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 110 348,10 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 29039001 (том 1, а.с. 61), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №103 від 06.03.2018 були затримані вагони на станції Красне Львівської залізниці (53 вагони у поїзді №2849) через відмову вантажовласника у прийомі вагонів на п/к з інших причин.

Станцією затримки вагонів Красне, у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 68-73):

- повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді №2849 індекс 4931 55 3881 - затримано через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

На поданому позивачем повідомленні міститься підпис від позивача із запереченням про те, що станом на 06.03.18. дві приймальні колії вільні.

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 4 від 06.03.2018 (затримані 06.03.2018 о 21:48 год.), акт про закінчення затримки вагонів форми ГУ-23а №6 від 12.03.2018 (закінчення затримки 12.03.2018 о 09:48 год.)

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №10 від 06.03.2018, який складено про затримку вагонів через неприйняття їх вантажовласником (поїзд №2849 в складі 53 вагонів);

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 159 655,70 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): № №14030121, 15030124, 14030123, які не підписані позивачем із зауваженнями про те, що підстав для затримки поїздів на станції Бурштин не було, про що складено акти загальної форми ГУ-23 №282 від 14.03.2018, №281 від 14.03.2018 (том 1, а.с. 74-78).

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 189 578,10 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №14030096 (том 1, а.с. 79), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №69 від 04.03.2018 були затримані вагони на станції Красне Львівської залізниці (51 вагон у поїзді №2863) через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

Станцією затримки вагонів Красне, у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 80-81):

- повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді №2863 індекс 3 - затримано через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

На поданому позивачем повідомленні міститься підпис від позивача із запереченням про те, що станом на 04.03.2018 о 13:09 год. одна приймальна колія вільна.

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №3 від 04.03.2018 (затримані 04.03.2018 о 13:09 год.), акт про закінчення затримки вагонів форми ГУ-23а №5 від 12.03.2018 (закінчення затримки 09.03.2018 о 22:13 год.)

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 127 852,10 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): № № 11030102, 11030103 які не підписані позивачем (том 1, а.с. 82-85).

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 183 225,30 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №11030091 (том 1, а.с. 86), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №49 від 03.03.2018 були затримані вагони на станції Персенківка Львівської залізниці через неможливість приймання вагонів вантажовласником (поїзд №2332 (3700-440-3881) в складі 32 вагонів).

Станцією затримки вагонів Персенківка у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 88-97):

- акти загальної форми ГУ-23 №305 від 05.03.2018.

- акт про затримку (початок затримки) вагонів форми ГУ-23а № 1 від 03.03.2018 (затримані 03.03.2018 о 17:05 год.) з підстав відмови вантажовласника у прийомі вагонів на власну під'їзну колію та відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, акт про закінчення затримки вагонів форми ГУ-23а №1 від 07.03.2018 (закінчення затримки 07.03.2018 о 09:46 год.)

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 70 352,20 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): № № 08030080, 08030081, 08030084, які не підписані позивачем (том 1, а.с. 103-105).

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 183 225,30 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 11030091, яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №67 від 04.03.18. були затримані вагони на станції Щирець ІІ Львівської залізниці через неможливість приймання вагонів вантажовласником (48 вагонів у поїзді №3801).

Станцією затримки вагонів Щирець ІІ у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 107-110):

- повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3801 затримано через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

- акт про затримку (початок затримки) вагонів форми ГУ-23а №1 від 04.03.2018 (затримані 04.03.2018 о 17:30 год.) з підстав неприйняттям вагонів вантажовласником, акт про закінчення затримки вагонів форми ГУ-23а №1 від 12.03.2018 (закінчення затримки 12.03.2018 о 09:48 год.)

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 247 716,00 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): №№14030118, 14030119, 14030120, 15030126 (том 1, а.с. 111-118), які не підписані позивачем із зауваженнями про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 246 361,60 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №13030094 (том 1, а.с. 119), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

На підставі наказу №54 від 04.03.2018 були затримані вагони на станції Жидачів Львівської залізниці через неможливість приймання вагонів вантажовласником (53 вагони у поїзді №3226).

Станцією затримки вагонів Жидачів у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, пунктом 9 Правил зберігання вантажів, складено (том 1, а.с. 120-123):

- повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3226 затримано через неможливість приймання вагонів вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

- акт про затримку (початок затримки) вагонів форми ГУ-23а №2 від 04.03.2018 (затримані 04.03.2018 о 03:10 год.) з підстав відмови вантажовласника у прийомі вагонів на п/к через метеорологічні умови, акт про закінчення затримки вагонів форми ГУ-23а №1 від 07.03.2018 (закінчення затримки 07.03.2018 о 12:17 год.);

- акт загальної форми ГУ-23 №61 від 07.03.2018.

Позивачем було нараховано плату за користування вагонами у загальній сумі 58 421,80 грн., яка включена до відомостей плати за користування вагонами (ф. ГУ-46): № № 09030086, 09030089, 09030090, 10030096 (том 1, а.с. 124-129), які підписані вантажовласником.

Також позивачем нарахований збір за зберігання вантажів у загальній сумі 114 985,70 грн. за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №09030087 (том 1, а.с. 130), яка з боку відповідача підписана із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було.

Як вірно встановив суд першої інстанції, вищевказаними документами (актами загальної форми ГУ-23, актами про затримку вагонів ф.ГУ-23а, повідомленнями про затримку вагонів, наказами на затримку вагонів, відомостями плати за користування вагонами ф.ГУ-46, накопичувальними картками), складеними у відповідності з вимогами діючих нормативно - правових документів, а саме пунктами 4, 6, 8, 9, 10, 12 Правил користування вагонами, статтями 119, 125 Статуту залізниць України, умовами договору сторін, підтверджується вина відповідача у затримці вагонів на підходах до станції призначення та правомірність розрахунку на їх підставі плати за користування спірними вагонами та збору за зберігання вантажу на загальну суму 1 291 196,60 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем, в розумінні приписів статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, обставин, які свідчили б, що затримка вагонів на станціях підходу до станції призначення та на станції призначення сталася не з його вини.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що акти загальної форми по станції Бурштин починаючи з 14 год. 11 хв. 06.03.2018 по 10.03.2018 до 13 год. 45 хв. відповідачем складені не були, що свідчить про те, що приймання вантажів, які слідували на адресу позивача, проводилось без ускладнень, не приймаються судом до уваги та спростовуються наступним.

Згідно з п.п. 14.2.1. пункту 14.2. Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 №507, визначено, що приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції.

Як вбачається із матеріалів справи, до укладення Договору №Л/ДН-4/17/865/м/п сторонами було здійснено обстеження умов роботи на під'їзній колії і станції примикання та визначена середньодобова кількість вагонів - 192, кількість подач 6-8, що підтверджується двостороннім актом від 12.07.2017 (копія додана до відзиву на апеляційну скаргу).

У позовній заяві позивач підтверджував, що в нього існували проблеми з вивантаженням та прийманням вантажу, який прямував на адресу Бурштинської ТЕС у період з 01.03.2018 до 06.03.2018.

За змістом пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу були додані пам'ятки про подавання та забирання вагонів, підписані представником позивача без зауважень, якими підтверджується кількість поданих та забраних вагонів на під'їзних коліях позивача за спірний період (з 01.03.2018 по 10.03.2018).

Із вказаних пам'яток вбачається, що кількість вагонів постійно збільшувалась, а в період з 05.03.2018 по 10.03.2018 (до 13 год. 45 хв.) акти затримки вагонів не складались, оскільки на коліях накопичувались вагони, які не були направлені під вивантаження та за якими акти загальної форми були складені раніше.

Крім того, у вищезазначених пам'ятках вказано період та інформацію щодо подавання/забирання вагонів позивача, з наданням відповідних доказів, що підтверджує скупчення вагонів та є свідченням вини позивача у такому скупченні.

В той же час, на підтвердження наявності вільних колій в зазначений період позивачем належних та допустимих доказів суду не надано, в тому числі, будь-яких довідок, телеграм, які підтверджували б факт прийняття заходів з метою повідомлення відповідача про наявність вільних колій.

Крім того, у Пам'ятках про подавання вагонів відсутні будь-які посилання представників позивача на готовність прийняти більше вагонів у вказаний період, та про наявність вільних колій.

Враховуючи вищезазначене, доводи скаржника про готовність прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію у зазначений період та відсутність вини позивача у затримці вагонів, з огляду на наявність вільних колій, є безпідставними.

Позивач не надав докази прийняття ним передбачених договором та пунктом 46 Статуту залізниць України заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу раніше, що є свідченням саме його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення.

Посилання позивача на той факт, що на станціях на шляху прямування у зв'язку із затримкою вагонів крім Акту форми ГУ-23а додатково повинен бути також складений Акт форми ГУ-23 не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як уже зазначалося, пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станиії і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. В той же час, згідно з пунктами 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.

Згідно з пунктами 12, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що у разі затримки вагонів станцією на шляху прямування складається лише Акт форми ГУ-23а та Повідомлення, які додаються до перевізних документів, а Акт форми ГУ-23 складається на станції призначення, оскільки складання зазначеного Акту вимагає присутність вантажовласника.

Твердження позивача відносно безпідставного дослідження судом першої інстанції доказів щодо затримки 4-х поїздів по станціям Красне та Броди, хоча, на думку позивача, фактично таких поїздів було 3, не відповідає дійсності, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт затримки на вказаних станціях саме 4 поїздів (по ст. Красне затримано поїзди №2849, 2863, 2801, а по ст. Броди поїзд №2825).

Вказані обставини наводяться позивачем і у самій позовній заяві (пункти 1, 2, 3 позовної заяви стосовно затримки 3 поїздів на ст. Красне та пункт 7 позовної заяви стосовно затримки 1 поїзда по ст. Броди).

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, зокрема, щодо затримки 4-х поїздів по станціям Красне та Броди, перевіривши їх поданими доказами, яким дав необхідну оцінку з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Позивач у апеляційній скарзі наголошує також на тому, що відповідачем не було надано суду доказів вручення позивачу повідомлення про затримку саме тих вагонів, із якими пов'язано нарахування та списання спірної суми грошових коштів.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки станціями Красне, Броди, Персенківка, Щирець, Жидачів на виконання пункту 10 Правил користування вагонами та контейнерами були складені повідомлення про затримку вагонів, які рухались у складі поїздів №№2849, 2863, 2801, 3226, 3801, 2332, 2825, затримка яких стала підставою для нарахування сум за користування вагонами та зберігання вантажу.

Вказані повідомлення долучено самим позивачем до матеріалів справи, а отже його твердження, що повідомлення ним не отримувались, спростовується самими матеріалами справи.

В апеляційній скарзі позивач посилається на той факт, що поза увагою суду першої інстанції залишились наявні в матеріалах справи акти загальної форми, складені на ст. Бурштин, в яких міститься інформація, що вантажовласник - позивач відмовився від підписання актів на затримку вагонів ф.ГУ-23, проте не міститься відомостей щодо прізвищ, посад осіб, які нібито відмовились від підписання.

Вказані доводи скаржника критично оцінюються колегією суддів, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, представник вантажовласника був присутній при складанні актів, його прізвище зазначено серед присутніх осіб, а тому жодних проблем у позивача з ідентифікацією свого ж представника та посади, яку він займає, бути не повинно.

Стосовно посилань скаржника на те, що у разі якщо відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки підписуються платником із запереченнями, стягнення спірних коштів має здійснюватись в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №864/5085, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Втім, дана норма не містить обов'язку виключно залізниці звертатись до платника з претензією або стягувати належні їй платежі у судовому порядку.

Так само дана норма не вказує на відсутність права у залізниці списувати належні їй платежі з особового рахунку платника у ситуації, що є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу за весь час затримки спірних вагонів у загальному розмірі 1 291 196,00 грн., враховуючи, що вказані вагони були затримані залізницею відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами за наказами з вини саме позивача, про що станціями слідування складено відповідні акти про затримку вагонів та акти загальної форми.

При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції, контррозрахунків сум плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу, включених залізницею до відомостей плати за користування вагонами та накопичувальної картки, позивачем не подано.

Позивачем не доведено, що спірні вагони були затримані на шляху прямування не з його вини.

Підписання та не підписання позивачем документів із застереженням про те, що підстав для затримки поїздів на шляху прямування до ст. Бурштин не було, не є доказом відсутності його вини у затримці вагонів на шляху прямування.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №910/8582/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/8582/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко