ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/4664/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

сторони явку своїх представників не забезпечили

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року

(за заявою ТОВ "Абіт-Текс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню)

у справі № 910/4664/18 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Міністерства оборони України,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс",

про стягнення 170 812,80 грн., -

в с т а н о в и в :

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва позовною заявою про стягнення 170 812,80 грн. (т.І, а.с. 6-9).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі №910/4664/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2018 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Абіт-Текс" на користь Міністерства оборони України 87 778,80 грн. пені, 83034,00 грн. штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 562,19 грн. (т.І, а.с.261-266, 315-325).

29 жовтня 2018 року на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі № 910/4664/18 видано наказ (т.І, а.с.327).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2018 року у справі № 910/4664/18 розстрочено виконання рішення суду від 21 червня 2018 року у справі № 9104664/18 строком на 12 (дванадцять) місяців наступним чином: до 30.11.2018 р. (т.ІІ, а.с.57-58).

03 грудня 2018 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57798892 з виконання наказу № 910/4664/18 від 29.10.2018 зі стягнення 173374,99 грн. та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно (т.ІІ, а.с. 71).

Постановою про стягнення виконавчого збору від 03.12.2018 у виконавчому провадженні № 57798892 постановлено стягнути з боржника (ТОВ "Абіт-Текст" виконавчий збір у розмірі 17337,49 грн. (т.ІІ, а.с. 75).

18 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (т.ІІ, а.с.63-66).

Заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню мотивовано тим, що виконання рішення суду було розстрочено ухвалою суду від 09.11.2018, в зв'язку з чим виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження. Перший розстрочений платіж, строк виконання за яким настав, був сплачений боржником, з огляду на що він просить визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 у справі №910/4664/18 відмовлено в задоволенні зави ТОВ "Абіт-Текс" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 р. № 910/4664/18 таким, що не підлягає виконанню (т. ІІ, а.с.91-94).

ТОВ "Абіт-Текс" звернулось з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі № 910/4664/18, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та визнати наказ Господарського суду міста Києва № 910/4664/18 від 29.10.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційну скаргу мотивовано з підстав, аналогічних до викладених у заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а також з огляду на те, що: суд першої інстанції не звернув уваги на здійснення боржником першого платежу за ухвалю, якою розстрочено виконання рішення у даній справі, те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу після постановлення ухвали про розстрочення виконання рішення, з огляду на що скаржник має нести додаткові витратита те на невідповідність резолютивної частини наказу Господарського суду міста Києва № 910/4664/18 від 29.10.2018 р. дійсним обставинам внаслідок їх зміни, та відповідно - неактуальністю вказаного наказу. Зміною обставин на думку скаржника є сплата ним першого платежу відповідно до ухвали, якою розстрочено виконання рішення та те, що виданий на виконання рішення наказ не відображає обставин розстрочення його виконання. У ТОВ "АБІТ-ТЕКС" не було обов'язку повідомити державного виконавця про встановлення розстрочки виконання судового рішення не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, тобто одразу після постановлення судом ухвали від 08.11.2018 року про встановлення розстрочки. Також скаржник посилається на викладену у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 р. №755/15479/14-ц.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2019 року, апеляційна скарга ТОВ "Абіт-Текс" у судовій справі № 910/4664/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

28 січня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/4664/18 (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Хрипун О.О., Агрикова О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Абіт-Текс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі №10/4664/18, розгляд якої призначено на 19 лютого 2019 року.

Представник сторін у судове засідання 19 лютого 2019 року не з'явились, про причини неявку колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень 6250, 6170.

Враховуючи ч. 12 ст. 270 ГПК України те ухвалою від 28.01.2019 р. явка сторін обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Щодо посилань скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.01.2018 року в справ: № 755/15479/14-ц слід зазначити наступне. У вказаній постанові зазначено, що: підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Ухвалою від 08.11.2018 р. лише розстрочено виконання рішення, зміни до вказаного рішення цією ухвалою не вносились.

Тобто у вказаній постанові не визначено такою підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, як прийняття ухвали про розстрочення виконання рішення та здійснення платежу на її виконання, враховуючи що доводи скаржника про те, що виданий на виконання рішення наказ не відображає обставин розстрочення його виконання не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018 р., в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов'язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1№) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом…

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

При цьому, відповідно п. 5 ч. 1 до ст. 39 абз. 2 ч 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, виконавчим документом, на підставі якого має виконуватись рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі № 910/4664/18 є наказ Господарського суду міста Києва від 29.10.2018. Ухвала від 09.11.2018, якою розстрочено виконання рішення, на виконання якого видано наказ не є виконавчим документом, а лише визначає порядок та строки виконання наказу від 29.10.2018. А тому у разі визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню та не може бути розпочато знову, що унеможливить виконання рішення суду, яке є обов'язковим до виконання.

У заяві відповідач просить визнати наказ суду таким, що не підлягає виконанню, а не визнати його таким, що не підлягає виконанню у відповідній частині.

З поданих до матеріалів справи доказів не вбачається, що у боржника у повному обсязі відсутній обов'язок виконати рішення суду, що він припинився в зв'язку з добровільним виконанням.

З огляду на викладене, заява відповідача, обґрунтована з посиланням на обставини щодо прийняття ухвали, якою розстрочено виконання рішення та її часткове виконання, з урахуванням визначених у ній вимог про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Щодо посилань скаржника на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на здійснення боржником першого платежу за ухвалю, якою розстрочено виконання рішення у даній справі, те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу після постановлення ухвали про розстрочення виконання рішення, внаслідок чого на заявника безпідставно покладаються обов'язки щодо негайного виконання вказаного судового рішення, без врахування наданого судом розстрочення слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Згідно ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання.

Отже боржник був зобов'язаний повідомити державного виконавця про обставини щодо розстрочення виконання рішення суду та здійснення відповідних оплати (у випадку їх наявності), однак доказів такого повідомлення до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому доводи заяви та апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього виконавчого збору, з урахуванням розстрочення виконання рішення.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, уразі незгоди боржника з діями державного виконавця, він не позбавлений права їх оскаржити у встановленому законом порядку, що є, у даному випадку, належним способом захисту прав та інтересів відповідача.

Також, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому, ухвала Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі №910/4664/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі №910/4664/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі №910/4664/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у справі №910/4664/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Абіт-Текс".

4. Справу №910/4664/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 20.02.2019 р.