ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3212/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Кегечівської районної державної адміністрації Харківської області, смт. Кегичівка

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у Кегичівському районі Харківської області, смт. Кегичівка

про стягнення 496764,22 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. № Др-44-1218 від 28.12.2018)

відповідача не зявився

третя особа не зявився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населенняКегечівської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення заборгованості у загальній сумі 496764,22 грн., у тому числі 3 % річних 74330,63 грн. та інфляційні втрати 422433,60 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населення на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання та водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та при будинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.12.2018 року. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у Кегичівському районі Харківської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 грудня 2018 року відмовлено ТОВ "Харківгаз Збут" в задоволенні клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Цією ж ухвалою відкладено підготовче засідання на 22.01.19 р. о 10:00.

У підготовчому засіданні 22.01.2019 у справі постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 27.02.2019 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України; про закриття підготовчого провадження у справі № 922/3212/18 та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.02.2019 р. о 10:30.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав вказаних у заявах по суті справи, зокрема зазначив, що протягом січня - грудня 2016 року позивач здійснював постачання природного газу; з метою отримання оплати вартості спожитого газу протягом 2016 р. та на початку 2017 р. укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (СПР) підписані зі сторони Головного управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", ПАТ "Харківміськгаз", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі актів звіряння розрахунків за надані послуги між ТOB "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" та ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Кегечівської РДА на загальну суму 33548678,76 грн., яка у повному обсязі повинна була забезпечити відшкодування ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" вартість спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Кегичівського району Харківської області, яким призначено субсидію. Всупереч положенням норм чинного законодавства відповідач по частині підписаних СПР на суму 14412208,13 грн. грошові кошти перерахував позивачу несвоєчасно, у звязку з чим позивачем здійснено розрахунки заборгованості 3% річних та індексу інфляції за час прострочення у розмірі 496764,22 грн., з яких: 3 % річних 74330,63 грн. та інфляційні втрати 422433,60 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому на адресу суду відзиві на позов (вх. 35071), заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, наголошуючи, що відносини які склалися між ОСОБА_1 та позивачем, стосовно яких виник спір є не цивільно-правовими, а виключно бюджетними, тобто окремим видом фінансових правовідносин, які врегульовані бюджетно-правовими нормами і пов'язані з формуванням, розподілом та витрачанням ресурсів бюджетної системи країни. Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення визначено Постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256. Пунктом 2 Порядку визначено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у відповідних місцевих бюджетах на зазначені цілі. Таким чином, Порядок врегульовує лише відносини, повязані з фінансуванням видатків місцевих бюджетів у межах затверджених обсягів, і не стосується питань формування та розподілу відповідних субвенцій з державного бюджету, направлених на реалізацію державних соціальних програм. Таму до повноважень органів соціального захисту населення, визначених у п. З Порядку № 256 як головних розпорядників коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, належить лише вчасно та у повному обсязі здійснювати нарахування відповідних компенсацій у межах затверджених видатків. Так, відповідачем наголошено про те, що в матеріалах справи містяться достатні докази того, що позивачеві було вчасно та в повному обсязі нараховано суми компенсації за надані послуги в межах відповідних коштів, отриманих районним бюджетом як цільові субвенції з державного бюджету. Отже, відповідачем вказано про те, що ОСОБА_1, як головний розпорядник бюджетних коштів, не несе відповідальності за борговими зобов'язаннями держави, що виходять за межі відповідних бюджетних призначень. При цьому, відповідач наголошує, що ОСОБА_1 згідно Порядку № 20 не визначене учасником наведених вище розрахунків і не було учасником підписання відповідних протокольних рішень, а отже не приймало на себе передбачених цим Порядком грошових зобов'язань.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05 січня 2016 року, між позивачем (постачальник) та відповідачем (платник) було укладено договір № 8-3 про взаємне співробітництво та фінансування субсидій населення. Відповідно, до п.п.1.1, 1.2, 1.3 договору, предметом цього договору є взаємне співробітництво між сторонами в частині обміну інформацією, пов'язаною з нарахуванням населенню субсидій за послуги із споживання природного газу та фінансування субсидій населенню. Згідно з умовами договору постачальник здійснює постачання природного газу, надалі газ, населенню, яке отримує субсидії, а платник, в межах затверджених планових асигнувань та при надходженні субвенції з державного бюджету, здійснює проведення розрахунків нарахованих субсидій, пов'язаних із споживанням природного газу населенню, відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20 (зі змінами) та постави КМУ від 04.03.2002 року № 256 (зі змінами). Сума договору складається із вартості нарахованих субсидій за послуги постачальника, наданих населенню щомісяця та підтверджених актом звіряння.

Постачальник зобов'язується, постачати в 2016 р. газ населенню, яке отримує субсидії. Щомісячно, до 10 числа місяця, що слідує за звітним, складати та надавати управлінню для підписання акти звіряння в частині наданих субсидій населенню. ОСОБА_1 зобов'язується, щомісяця до 1 числа місяця, що настає за звітним, надавати постачальнику інформацію в електронному вигляді про фактичне нарахування у звітному місяці розмірів субсидій для населення та списки громадян, яким проведені перерахунки зазначених субсидій. При надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовувати постачальнику вартість послуг, наданих отримувачам субсидій, та підтверджених актом звіряння (п.п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.2, 2.2.1, 2.2.3 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір набирає чинності з 1 січня 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням газу населенням - до повного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2016 році та на початку 2017 року, уклав спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (СПР), підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут", ПАТ "Харківгаз", ПАТ "Укртрансгаз", НАК "Нафтогаз України". Згідно з вищевказаними протокольними рішеннями сторони уклали їх з метою погашення взаємної заборгованості. Так, відповідно до розділів 1 вищевказаних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". У розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність виконання сторонами цього рішення. Відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме:

- СПР № 758 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Кегичівському району 1533631,00 грн.;

- СПР № 766/у від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Кегичівському району 20745,00 грн.;

- СПР № 754 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Кегичівському району 2406902,00 грн.;

- СПР № 755 від 23 лютого 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перерахованопо Кегичівському району 3706664,00 грн.;

- СПР № 2073 від 28 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Кегичівському району 930762,80 грн.;

- СПР № 2013 від 22 липня 2016 року на користь ТОВ "Харківгаз Збут" має бути перераховано по Кегичівському району 5813503,33 грн.

Як вказує позивач, відповідач всупереч положенням норм чинного законодавства за надані послуги з газопостачання по субсидіям відшкодував несвоєчасно, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку № 256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок № 20). Відповідно до п. 6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03 серпня 2015 року №493/688 (далі - Порядок № 493). Згідно з п. 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників га/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг). Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (п.2.5 Порядку № 493). Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг (п.п. 7, 8 Порядку № 256 в редакції чинній на момент виникнення зобов'язань). Відповідно до частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України. Окрім того, листом від 30 червня 2011 року №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, ати цивільного законодавства, інші юридичні факти. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого сума 3% річних складає 74330,63 та інфляційних втрат складає 422433,60 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 74330,63 грн. 3% річних та 422433,60 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі, так як умови укладеного договору ним виконувалися без порушень чинного законодавства України, а відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не несе відповідальності за борговими зобов'язаннями держави, що виходять за межі відповідних бюджетних призначень є необґрунтованим, з огляду на наступне. По-перше, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання субсидії, оскільки правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про державний бюджет на відповідний рік", в тому числі Порядків №№ 493, 256, 20. Тому, незалежно від того, що між сторонами укладений господарський договір, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, які умови передбачили сторони у договорі. По-друге, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відповідно до п. 3 Порядку № 256, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Кегичівського району Харківської області є ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій. По-третє, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню Кегичівського району Харківської області, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України. У зв'язку з цим ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 7451,46 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 50, 73-80, 86, 123, 129, 194, 195, 196, 201, 207, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Кегечівської районної державної адміністрації Харківської області (64003, Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул.. Імені Волошина, 30; ідент. код 03196475) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ідент. код 39590621) заборгованість у розмірі 496764,22 грн., у тому числі 3 % річних 74330,63 грн. та інфляційні втрати 422433,60 грн., за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та при будинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7451,46 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 01.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_3