ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/1031/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй- головуючий, Л. В. Стратієнко, І. В. Ткач

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства "Укрнафтопродукт"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р.

у складі колегії суддів: Є.Ю. Пономаренко - головуючий, М.А. Руденко, М.А. Дідиченко

та на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018р.

суддя: Я. В. Маринченко

за позовом акціонерного товариства "Укрнафтопродукт"

до Міністерства фінансів України

про визнання укладеним договору

за участю представників учасників:

позивача: не з'явилися

відповідача: Гавриляко О.М.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Укрнафтопродукт" (далі - АТ "Укрнафтопродукт", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства фінансів України (далі - відповідач) про визнання укладеним з 28.12.1998р. договору про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгосптоваровиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів №12/3-29-95-22-04/06.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Кабінету Міністрів України №957 від 27.06.1998р. постановлено Міністерству фінансів України укласти з позивачем угоду про проведення взаєморозрахунків, проте відповідачем не вжито відповідних дій для укладення зазначеної угоди. Крім того, рішенням Вищого арбітражного суду України від 17.12.1998р. у справі №8/59 зобов'язано Міністерство фінансів України укласти з позивачем угоду, в редакції доданій до вищевказаного рішення, яка мала бути укладена не пізніше 27.12.1998р., проте станом на момент подання даного позову відповідач не вчинив дій щодо укладення договору.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2018р. у справі №910/1031/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р., у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що вимоги позивача про визнання укладеним з 28.12.1998р. договору про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгоспвиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів, який було зобов'язано відповідача укласти з позивачем рішенням Вищого арбітражного суду України, фактично зводяться до примусового виконання вказаного рішення, у зв'язку із неналежним виконанням його відповідачем.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що такі вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється відповідними виконавчими органами.

Крім того, суд першої інстанції вказує, що з моменту прийняття Вищим арбітражним судом України рішення від 17.12.1998р. у справі №8/59, сторонами не вчинялося заходів для укладення спірного договору.

Також, судом першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, залишено без розгляду заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки судом відмовлено позивачеві у задоволенні позову по суті.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, АТ "Укрнафтопродукт" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018р., постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р. у справі №910/1031/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача та визнати укладеним з 28.12.1998р. договір про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгоспвиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів №12/3-29-95-22-04/06.

Скарга мотивована обов'язковістю укладення між позивачем і відповідачем договору про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгоспвиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів, вказане не було прийнято судами до уваги, що призвело до позбавлення позивача права на справедливий судовий розгляд та захист його прав та інтересів.

Також позивач зазначає, що предметом даного позову є переддоговірний спір, який підлягає розгляду в судовому порядку.

Позивач наголошує на тому, що визнання договору укладеним саме з 28.12.1998р. призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки незважаючи на факт не укладення відповідачем договору, позивач на виконання постанов Кабінету Міністрів України: №957 "Про забезпечення акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" сільськогосподарських товаровиробників нафтопродуктами у 1998 році", №1747 "Про заходи щодо проведення розрахунків за отримані нафтопродукти Державною акціонерною компанією "Хліб України" від 05.11.1998р., здійснював поставку нафтопродуктів сільгосптоваровиробникам.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Міністерство фінансів України просить касаційну скаргу АТ "Укрнафтопродукт" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р. у справі №910/1031/18 залишити без змін.

Відповідач вказує на те, що позивачем у касаційній скарзі не зазначено норми матеріального та/або процесуального права, які порушені судами попередніх інстанцій при прийнятті судових рішень, та в чому саме полягає таке порушення.

Крім того, відповідач погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що вимога позивача про визнання договору укладеним з 28.12.1998 року фактично спрямована на підміну виконання вже наявного судового рішення встановленням факту укладання договору з наведеної дати.

У відповіді на відзив АТ "Укрнафтопродукт" зазначає, що суди не розглянули позов по суті, оскільки не встановили, чи є договір про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгосптоваровиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів №12/3-29-95-22-04/06 обов'язковим до виконання.

Також, позивач вказує, що ініційований позивачем позов ґрунтується, в першу чергу, на імперативних положеннях постанов Кабінету Міністрів України № 957, №1747, а рішення Вищого арбітражного суду України від 17.12.1998р. у справі №8/59 лише додатково встановлює обов'язок Міністерства фінансів України укласти з позивачем спірний договір на визначених умовах.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Як встановлено судами попередніх інстанцій 27.06.1998р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №957, відповідно до якої:

- Акціонерній холдинговій компанії "Укрнафтопродукт" провести до 01.10.1998р. розрахунки з державним бюджетом на суму 28,3 млн. грн. за дизельне паливо, закуплене об'єднанням "Укрнафтопродукт" у рамках Гарантійної структурної угоди між Урядом України та Урядом США від 10.05.1995р., за умови поставки до 15.08.1998р. на цю суму через державну акціонерну компанію "Хліб України" світлих нафтопродуктів сільськогосподарським товаровиробникам.

- Акціонерній холдинговій компанії "Укрнафтопродукт" залишки дизельного палива станом на 01.01.1998р. в кількості 3996,5 тонни, закупленого у рамках Гарантійної угоди, поставити сільськогосподарським товаровиробникам через державну акціонерну компанію "Хліб України" на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.01.1998р. №77, отримані кошти в сумі 2,21 млн. грн. перерахувати в державний бюджет до 01.10.1998р.

- Міністерству фінансів укласти з акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" угоду про проведення взаєморозрахунків згідно з даною постановою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1998р. №1747 постановлено Міністерству фінансів переоформити заборгованість ДАК "Хліб України", її дочірніх та заготівельних підприємств перед акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" за поставлені нафтопродукти на суму 30,51 млн. грн. у заборгованість ДАК "Хліб України" перед державним бюджетом.

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 17.12.1998р. у справі №8/59 за позовом акціонерної холдингової компанії "Укрнафтопродукт" до Міністерства фінансів України, за участю третьої особи - державної акціонерної компанії "Хліб України", зобов'язано Міністерство фінансів України у десятиденний термін укласти з акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" договір, редакція якого додана до вказаного рішення.

Оскільки Міністерство фінансів України не вчинило жодних дій щодо укладення договору, позивач просить суд визнати укладеним з 28.12.1998р. договір про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгосптоваровиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів №12/3-29-95-22-04/06.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 2, 3 ст. 181 ГК України визначено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови.

Як встановлено судами попередніх інстанцій рішенням Вищого арбітражного суду України рішення від 17.12.1998р. у справі №8/59 за позовом акціонерної холдингової компанії "Укрнафтопродукт" до Міністерства фінансів України, за участю третьої особи - державної акціонерної компанії "Хліб України", зобов'язано Міністерство фінансів України у десятиденний термін укласти з акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" договір №12/3-29-95-22-04/06 про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгосптоваровиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів, редакція якого, додана до названого рішення.

У вказаному рішенні зазначено, що АХК "Укрнафтопродукт", на виконання постанови Кабінету Міністрів України №957 від 26.07.1998р., направила Міністерству фінансів України проект договору про проведення взаєморозрахунків від 06.07.1998р., в свою чергу, Міністерство фінансів України підписало договір з протоколом розбіжностей і направило його позивачеві. Позивач звертався до відповідача з протоколом узгодження розбіжностей.

Також суд, розглядаючи справу №8/59 встановив, що проект договору, наданого позивачем, відповідає характеру та змісту правовідносин, що склалися між сторонами та постановам Кабінету Міністрів України №957 від 27.06.1998р. і №1747 від 05.11.1998р.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд вважає, що предметом позову у справі №8/59 є саме переддоговірний спір, який розглянуто судом та прийнято рішення, яким зобов'язано Міністерство фінансів України у десятиденний термін укласти з акціонерною холдинговою компанією "Укрнафтопродукт" договір №12/3-29-95-22-04/06 про розрахунки за нафтопродукти, що надійшли сільгосптоваровиробникам під зустрічну поставку сільськогосподарської продукції до державних ресурсів, редакція якого, додана до вказаного рішення.

Тобто, прийнявши рішення у справі №8/59, Вищий арбітражний суд України врегулював переддоговірний спір між сторонами.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить визнати укладеним договір в редакції, яка приєднана до рішення Вищого арбітражного суду України рішення від 17.12.1998р. у справі №8/59, та просить визнати укладеним вказаний договір з 28.12.1998р., оскільки вказаним рішенням Вищий арбітражний суд України зобов'язав Міністерство фінансів України укласти договір у десятиденний термін.

Враховуючи викладене, Верховним Судом відхиляються доводи позивача щодо переддоговірного спору та що позов не мотивовано невиконанням рішення Вищого арбітражного суду України від 17.12.1998р. у справі №8/59.

Відповідно до ст. 115 Арбітражного процесуального кодексу України (чинного на день прийняття рішення Вищим арбітражним судом України) рішення, ухвала, постанова арбітражного суду набирають законної сили негайно після їх прийняття і підлягають обов'язковому виконанню підприємствами, організаціями, посадовими особами.

Верховний Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що вимога позивача фактично спрямована на підміну виконання наявного судового рішення, встановленням факту укладання договору з наведеної дати, оскільки позивач замість вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 17.12.1998р. у справі №8/59, через 19 років звернувся з позовом про визнання договору укладеним з 28.12.1998р.

Враховуючи вищевказане, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд констатує, що рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Укрнафтопродукт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р. у справі № 910/1031/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л. В. Стратієнко

Суддя І. В. Ткач