ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 911/3610/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 20.02.2019
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області
на рішенняГосподарського суду Київської області
від17.05.2018
суддя Шевчук Н.Г. м. Київ
повний текст складений29.05.2018
за позовомКиєво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Боярка Києво - Святошинського району Київської області
до1) Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Києво-Святошинськмехбуд"
провизнання недійсним рішення та договору оренди

За результатами розгяду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (надалі-прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Боярка Києво-Святошинського району Київської області (надалі-позивач) з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (надалі -відповідач-1/Боярська міська рада) та товариства з обмеженою відповідальністю "Києво-Святошинськмехбуд" (надалі-відповідач-2/ ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд"), в якому просив:

- визнати недійсним рішення Боярської міської ради від 14.06.2012 № 21/1094 "Про внесення змін в рішення 48 сесії Боярської міської ради V скликання від 04.06.2010 № 48/2728 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м. Боярка, вул. Б.Хмельницького, 72-б, ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд";

- визнати недійсним договір від 03.07.2012 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004 від 17.12.2010, укладений між Боярською міською радою та ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд".

Позов прокурора обґрунтовано тим, що рішення Боярської міської ради від 14.06.2012 № 21/1094 прийняте та відповідно договір від 03.07.2012 укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки було неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004, яка відповідно до Генерального плану населеного пункту відноситься до зелених насаджень, а значить належить до земель рекреаційного призначення, проект землеустрою зміни цільового призначення із земель зелених насаджень загального користування на землі житлової та громадської забудови - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об'єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури не розроблявся та відповідними державними органами не погоджувався При цьому, прокурор посилався на порушення приписів ст. 18 Конституції України, ч. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 16, 21, 316, 319, 321, 373, 393 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 51, 80, 83, 125, 126, ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 123, ч.1 ст. 155, ч.ч. 2-3 ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 50, 53 Закону України "Про землеустрій", ст.ст. 2, 21, 24 Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності". Крім того, прокурор вказав, що Генеральним планом забудови м. Боярка не передбачено будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованим спортивно-розважальним центром, що Детальний план забудови території, який затверджений рішенням Боярської міської ради від 05.07.2013 № 34/1535 не відповідає законодавству України, оскільки Боярською міською радою порушено порядок проведення громадських слухань по обговоренню його проекту.

Прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його, мотивуючи це тим, що прокуратурі стало відомо про порушення вимог земельного містобудівного законодавства лише у листопаді 2017 року, а саме під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.10.2017 за № 0006357.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведенністю позовних вимог прокурора, що призвело до відмови у задоволенні позову. Крім того, окремо місцевим господарським судом встановлено пропуск прокурором строку позовної давності, що також є самостійною підставою для відмови у позові. Вимоги прокурора визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його визнано необгрунтованими.

Не погодившись із прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати рішення господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 та ухвалити новее судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження прокурор посилався на те, що оскарженим рішенням ради № 21/1094 від 14.06.2012 неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки, яка відноситься до земель рекреаційного призначення; порушено приписи ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» оскільки відсутні ухвалені зміни щодо цільового призначення до Генерального і детального планів міста; вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», який набрав чинності 13.04.2011.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор наголосив, що прокуратурі стало відомо про порушення вимог земельного законодавства лише у листопаді 2017 року, а саме під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.10.2017 за №0006357, і саме з цього моменту необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності при зверненні до суду прокурором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 у справі № 911/3610/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 (головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.).

В подальшому, склад колегії суддів змінювався та у судових засіданнях оголошувалась перерва.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 911/3610/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2018, справу № 911/3610/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді: Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/74/18 від 05.12.2018 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Агрикової О.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/3610/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018, справу № 911/3610/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 911/3610/17 прийнято апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.01.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/166/19 від 14.01.2019 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/3610/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.01.2019 для розгляду справи № 911/3610/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 у справі № 911/3610/17 апеляційну скаргу прокурора прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Тищенко А.І.; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 911/3610/17 виправлено описку в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 у справі № 911/3610/17; в тексті ухвали замість: "Розгляд апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 призначити на 31.01.2019 о 12 год. 20 хв."; слід читати: "Розгляд апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 призначити на 30.01.2019".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги на 20 лютого 2019 року о 14 год. 20 хв.

Відповідач-1 у відзиві та поясненнях просив колегію суддів апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач-2 у відзиві просив колегію суддів рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3610/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити як, таку що не спростовує висновки суду першої інстанції.

До судового засідання від 20.02.2019 не з'явилися прокурор та представник позивача, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, про причини нез'явлення суд не повідомили.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що прокурор та позивач належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обов'язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників відповідача-1, -2.

В судовому засіданні від 20.02.2019 відповідачі заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили суд оскаржене рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Боярської міської ради № 15/851 від 07.06.2007 ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки в оренду терміном на 49 років площею 0,7 га під розміщення спортивно-готельного комплексу в м. Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72-Б (згідно схеми) за рахунок земель запасу Боярської міської ради.

Рішенням Боярської міської ради № 36/1706 від 10.12.2008 затверджено ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" місце розташування земельної ділянки площею 0,70 га під розміщення спортивно-готельного комплексу, яка розташована в м.Боярка, вул. Б.Хмельницького, 72-Б, та надано дозвіл ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" на складання проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу.

Рішенням Боярської міської ради V скликання № 48/2728 від 04.06.2010 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м. Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72-б, ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" затверджено (пункт 1) ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" проект із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу; вирішено (пункт 2) передати ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд зазначену земельну ділянку в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м. Боярка, вул.Б.Хмельницького, 72-Б.

На виконання цього рішення Боярською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" (орендар) 17.12.2010 укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав в оренду, а орендар прийняв у строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 0,7000га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Богдана Хмельницького, 72-Б, з кадастровим номером :01:036:0004, яка складається з 0,7000га забудованих земель запасу Боярської міської ради (т. 1 арк.с.24-28). Відповідно до абзацу другого підпункту 1.1 пункту 1 цільове використання земельної ділянки - під розміщення спортивно-готельного комплексу.

Договір нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за № 2486.

Відповідно до наведеного у пункті 2.1 цього договору опису меж земельної ділянки вона межує із землями загального користування (парк Т.Г.Шевченка) та Центром дистрибуції преси України (басейн "Прометей").

Постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2014 у справі № 911/4441/13 за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області до Боярської міської ради, ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" та Виконавчого комітету Боярської міської ради у позові про визнання незаконним і скасування рішення Боярської міської ради V скликання № 48/2728 від 04.06.2010 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010 було скасовано рішення ГСКО від 03.04.2014 та постанову КАГС від 24.06.2014, прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. (т. 1 а.с 87)

В подальшому, оскарженим рішенням Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012 внесено зміни в рішення Боярської міської ради V скликання № 48/2728 від 04.06.2010 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м.Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72-Б, ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" та викладено пункт другий рішення в такій редакції: "2. Передати ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" зазначену земельну ділянку площею 0,70га в довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва житлово-готельного комплексу із спортивно-розважальним центром в м.Боярка, вул.Б.Хмельницького, 72-Б" (т.1, а.с 29).

На виконання вказаного рішення Боярською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" (орендар) 03.07.2012 укладений договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідченого 17.12.2010 Дерев'янко В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстраційним № 2486, відповідно до якого абзац другий підпункту 1.1 пункту 1 Договору оренди викладений в наступній редакції: "Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва житлово-готельного комплексу із спортивно-розважальним центром" (т. 1, а.с 30-31).

Договір нотаріально посвідчений за реєстраційним № 2641.

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор вказує, що рішення Боярської міської ради від 14.06.2012 № 21/1094 та договір від 03.07.2012 порушують вимоги законодавства, зокрема ст. 18 Конституції України, ч.5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 16, 21, 316, 319, 321, 373, 393 Цивільного кодексу України, ст. 20, 51, 80, 83, 125, 126, ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 123, ч.1 ст. 155, ч.ч.2-3 ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 50, 53 Закону України "Про землеустрій", ст. 2, 21, 24 Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності". При цьому, посилається на те, що радою було неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004, яка відповідно до Генерального плану населеного пункту відноситься до зелених насаджень, а значить належить до земель рекреаційного призначення, проект землеустрою зміни цільового призначення із земель зелених насаджень загального користування на землі житлової та громадської забудови - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об'єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури не розроблявся та відповідними державними органами не погоджувався. Крім того, прокурор вказав, що Генеральним планом забудови м. Боярка не передбачено будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованим спортивно-розважальним центром, та що Детальний план забудови території, який затверджений рішенням Боярської міської ради від 05.07.2013 № 34/1535 не відповідає законодавству України, оскільки Боярською міською радою порушено порядок проведення громадських слухань по обговоренню його проекту.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 25 цього Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, і такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 1) прогнозування розвитку територій; 2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; 3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; 4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; 5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об'єктів; 6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; 7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів; 8) реконструкцію існуючої забудови та територій; 9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об'єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; 10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; 11) проведення моніторингу забудови; 12) ведення містобудівного кадастру; 13) здійснення контролю у сфері містобудування. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Згідно частин першої, другої статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, серед яких є: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Статтею 20 цього Кодексу визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до статті 39 цього використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Визначення земель рекреаційного призначення наведено у статті 50 Земельного кодексу України, відповідно до якої до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до статті 51 Земельного кодексу України (склад земель рекреаційного призначення) до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Частиною першою статті 123 земельного кодексу України, на яку посилається прокурор, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5 - 10 і більше років.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно статті 50 цього Закону складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 53 зазначеного Закону проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів складаються на основі затверджених у встановленому законодавством порядку генеральних планів населених пунктів або можуть розроблятись окремою їх частиною. Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів складаються з метою обґрунтування, розробки і подальшої реалізації необхідного обсягу організаційних та інженерно-технічних заходів з освоєння, поліпшення якості земель, їх раціонального використання та охорони, захисту від руйнівних процесів.

Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів розробляються на певний період та поетапно згідно з генеральними планами населених пунктів і визначають, зокрема, цільове призначення земель.

Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів підлягають погодженню комісіями з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території.

Статтею 17 цього Закону визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ), плану земельно-господарського устрою та містобудівного кадастру з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Невід'ємною складовою плану зонування території (у складі генерального плану чи окремо) є проект землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту.

Статтею 19 цього Закону встановлено, що детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток території. Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території району з метою визначення їх функціонального призначення. У складі детального плану території розробляється проект землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб.

Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується шляхом його розміщення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у місцевих друкованих засобах масової інформації, а також у загальнодоступному місці у приміщенні такого органу, крім частини, що належить до інформації з обмеженим доступом відповідно до законодавства. Зазначена частина може включатися до складу детального плану території як окремий розділ.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради забезпечує оприлюднення детального плану території протягом 10 днів з дня його затвердження.

Детальний план території розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план території не підлягає експертизі.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Громадським слуханням відповідно до приписів статті 21 цього Закону підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 цього Кодексу визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до приписів статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

З врахуванням вищезазначених приписів закону, місцевим господарським судом встановлено, що Генеральний план міста Боярка затверджений рішенням Виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 570 від 13.09.1971.

Згідно викопіювання з генерального плану, фрагмент якого наданий до матеріалів справи (т. 1, а.с 211, т. 2, а.с 94) на земельній ділянці по вул. Б. Хмельницького, 72 б, яка була передана в оренду ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд", розміщувались бібліотека, громадсько-торговий центр, їдальня.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" в межах Боярської міської ради м. Боярка вул. Б. Хмельницького, 72-Б Києво-Святошинського району Київської області, розробленого Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕО-7", наданого до матеріалів справи позивачем, код цільового використання земельної ділянки відповідно до Українського класифікатора цільового використання - «землі 3.4».

Український класифікатор цільового використання землі (УКЦВЗ), який затверджений листом Держкомзему України № 14-1-7/1205 від 24.04.1998, поділяє землі відповідно до їх цільового використання на 1. Землі населених пунктів з визначенням їх функціонального призначення (коди 1.1 - 1.21.1), 2. Землі сільськогосподарського призначення з визначенням їх функціонального призначення (коди 2.1- 2.7), 3. Землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення з визначенням їх функціонального призначення (коди 3.1 - 3.4), 4. Землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з визначенням їх функціонального призначення (коди 4.1 - 4.4), 5. Землі лісогосподарського призначення з визначенням їх функціонального призначення (код 5.1), 6. Землі водогосподарського призначення з визначенням їх функціонального призначення (код 6.1).

В свою чергу, згідно УКЦВЗ землі під кодом 3.4 - це землі "Іншого призначення", які відносяться до земель промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення з визначенням їх функціонального призначення.

Разом з тим, землі рекреаційного призначення мають код 4.3 і відносяться до земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення з визначенням їх функціонального призначення.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Боярської міської ради № 32/1515 від 25.04.2013 "Про затвердження території зелених насаджень загального користування парку "Перемога" та парку "Ім. Т.Г.Шевченка" в м.Боярка" затверджена орієнтовна площа 14,21га парку "Ім. Т.Г.Шевченка" та визначено межу території парку, доручено виконавчому комітету Боярської міської ради провести інвентаризацію зелених насаджень парку "Ім. Т.Г.Шевченка", вирішено розробити документацію із землеустрою на територію парку "Ім. Т.Г.Шевченка" з метою визначення фактичної площі та винесення меж в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с 206).

Рішенням Боярської міської ради № 34/1535 від 05.07.2013 затверджено детальний план території під будівництво житлово-готельного комплексу із спортивно-оздоровчим центром в м. Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72б.

Вказане рішення № 34/1535 від 05.07.2013 було оскаржено в порядку адміністративного судочинства, зокрема відкрито провадження у справі № 369/10284/17.

Однак, докази визнання незаконним та скасування цього рішення № 34/1535 від 05.07.2013 станом на час ухвалення господарським судом рішення у справі № 911/3610/17 та апеляційного перегляду даної справи відсутні. Таким чином, місцевим господарським судом правомірно відхилено посилання позивача про незаконність рішення Боярської міської ради № 34/1535 від 05.07.2013.

Відповідно до викопіювання з топографо-геодезичного плану вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0004 не входить до складу території парку "Ім. Т.Г.Шевченка", а межує з нею, на вказаній земельній ділянці знаходяться руїни і вольєр.

Згідно пункту 2.1 договору оренди земельної ділянки від 17.12.2010 об'єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0004, яка складається з 0,7000 га забудованих земель запасу Боярської міської ради; опис меж земельної ділянки згідно кадастрового плану: від А до Б - землі загального користування (парк Т.Г.Шевченка), від Б до В - землі загального користування (парк Т.Г.Шевченка), від В до Г - землі загального користування (парк Т.Г.Шевченка), від Г до А - Центр дистрибуції преси України (басейн "Прометей").

Докази в підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0004 відносилась до земель рекреаційного призначення, відсутні.

Відтак, вказана земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0004 не віднесена до земель рекреаційного призначення, а зважаючи на її функціональне використання і приписи статті 19 Земельного кодексу України, відносилась до земель громадської забудови.

З огляду встановлені фактичні обставини справи та вищезазначені приписи законодавства, доводи прокурора про те, що оскарженим рішенням ради № 21/1094 від 14.06.2012 неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки, яка відноситься до земель рекреаційного призначення не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012, яким внесено зміни в рішення Боярської міської ради V скликання № 48/2728 від 04.06.2010, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004 (категорія у розуміння статті 19 Земельного кодексу України) не було змінене. Оскаржуваним рішенням було змінено функціональне використання земельної ділянки, що не може призвести до зміни її цільового призначення. Відтак, вказане рішення ради не суперечить Генеральному плану міста Боярка.

За таких обставин, підстави для визнання незаконним та скасування рішення Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012 відсутні.

Посилання прокурора на те, що місцевим господарським судом помилково встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель рекреаційного призначення, не накладається на землі парку, а лише межує з ними не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до викопіювання з топографо-геодезичного плану вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0004 не входить до складу території парку "Ім. Т.Г.Шевченка", а межує з нею, на вказаній земельній ділянці знаходяться руїни і вольєр. (т. 1, а.с 210-212)

До того ж, місцевим судом в розрізі дослідження даного питання також правомірно вказано на чинність рішення № 34/1535 від 05.07.2013, яким затверджено детальний план території під будівництво житлово-готельного комплексу із спортивно-оздоровчим центром в м. Боярка, вул. Б.Хмельницького, 72б.

Крім того, слід також враховувати і чинність рішення Боярської міської ради № 32/1515 від 25.04.2013 "Про затвердження території зелених насаджень загального користування парку "Перемога" та парку "Ім. Т.Г.Шевченка" в м.Боярка", яким затверджена орієнтовна площа 14,21га парку "Ім. Т.Г.Шевченка" та визначено межу території парку, доручено виконавчому комітету Боярської міської ради провести інвентаризацію зелених насаджень парку "Ім. Т.Г.Шевченка", вирішено розробити документацію із землеустрою на територію парку "Ім. Т.Г.Шевченка" з метою визначення фактичної площі та винесення меж в натурі (на місцевості).

Поряд з цим, не підтвердженими є доводи прокурора про те, що рішенням № 21/1094 від 14.06.2012 порушено приписи ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з посиланням на відсутність ухвалення змін до Генерального і детального планів міста. Вказані доводи спростовуються вищенаведеними висновками згідно яких встановлено, що оскаржуваним рішенням було змінено функціональне використання земельної ділянки, що не може призвести до зміни її цільового призначення, відтак рішення ради не суперечить Генеральному плану міста Боярка.

Щодо посилань прокурора на застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», який набрав чинності 13.04.2011, то вони відхиляються апеляційним судом, оскільки в процесі апеляційного перегляду справи не встановлено обставин зміни цільового призначення земельної ділянки, отже в силу наведеного даний закон не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Також суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав щодо визнання недійсним договору від 03.07.2012 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004 від 17.12.2010, укладеного між Боярською міською радою та ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд", як такого, що укладений на виконання рішення Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012.

При цьому, встановлено, що зазначений договір від 03.07.2012 не суперечить приписам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які його уклали, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, який здійснено за результатом надання оцінки заяв Боярської міської ради і ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" про застосування строку позовної давності та встановив, що прокурором пропущено строк позовної давності, що також є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів критично відноситься до доводів прокурора про те, що прокуратурі стало відомо про порушення вимог земельного законодавства з вимог викладених у позові лише у листопаді 2017 року, а саме під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.10.2017 за №0006357, і саме з цього моменту необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності при зверненні до суду прокурором, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 4 та 5 статті 267 цього ж Кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції з наявних у справі матеріалів, Заступником прокурора Києво-Святошинськогорайону Київської області у листопаді 2013 року був поданий до Господарського суду Київської області позов до Боярської міської ради, ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" та Виконавчого комітету Боярської міської ради про: - визнання незаконним та скасування рішення Боярської міської ради № 48/2728 від 04.06.2010 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м.Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72б ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд"; - визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0004, укладеного 17.12.2010 між боярською міською радою та ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд"; - визнання незаконним та скасування рішення Боярської міської ради №89/18 від 18.09.2012 "Про встановлення некапітального паркану та проведення вертикального планування території в м.Боярка по вул. Б. Хмельницького, 72б ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд"; - зобов'язання ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд" повернути земельну ділянку площею 0,7000га з кадастровим номером :01:036:0004.

За вказаною позовною заявою Господарським судом Київської області ухвалою від 29.11.2013 було порушено провадження у справі № 911/4441/13.

В подальшому, Заступником прокурора Києво-Святошинського району Київської області 23.01.2014 у справі № 911/4441/13 була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій прокурор, серед іншого просив також: визнати незаконним та скасувати рішення VІ скликання чергової 21 сесії Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012 "Про внесення змін в рішення Боярської міської ради V скликання від 04.06.2010 № 48/2728 "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення спортивно-готельного комплексу в м.Боярка, вул. Б. Хмельницького, 72б ТОВ "Києво-Святошинськмехбуд"; та визнати недійсним договір від 03.07.2012 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за № 2486. Вказуючи при цьому інші підстави ніж заявлено у межах розглядуваного позову у даній справі.

Зазначене підтверджується судовими рішеннями у справі № 911/4441/13, наданими прокурором копіями позовної заяви у цій справі № 75г-13 від 27.11.203 і заяви про збільшення позовних вимог № 75г-13 від 22.01.2014 (вх..№ суду від 23.01.2014), не заперечується позивачем (т. 1, а.с 56-87, 138-153, 163-174).

Отже, з наведеного слідує, що прокурор дізнався про прийняття Боярською міською радою рішення № 21/1094 від 14.06.2012 та про укладення на виконання цього рішення договору від 03.07.2012 не пізніше 22.01.2014.

Відповідно не пізніше 22.01.2014 прокурор мав об'єктивну можливість довідатись про порушення прав громади міста Боярки вказаними рішенням та договором не тільки, як похідними від рішення Боярської міської ради № 48/2728 від 04.06.2010, а і повинен був дослідити безпосередньо рішення Боярської міської ради № 21/1094 від 14.06.2012 і договір від 03.07.2012 на відповідність їх вимогам закону.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Як вбачається з відбитку поштового штемпеля, в якому надіслано до Господарського суду Київської області позов у даній справі, прокурор звернувся до суду - 30.11.2017 (т. 1, а.с 43), тобто, після спливу трирічного строку позовної.

Докази поважності причин пропуску цього строку відсутні, а тому клопотання прокурора по поновлення строку позовної давності правомірно не задоволено судом першої інстанції.

Відтак, оскільки із встановлених обставин справи вбачається, що прокурор міг довідатись про порушення прав не пізніше 22.01.2014, а з позовом у даній справі звернувся тільки 30.11.2017, вірним є висновок місцевого господарського суду про пропуск строку позовної давності, що також є самостійною підставою для відмови у позові.

Усі інші доводи та міркування прокурора, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги Першого заступника прокурора Київської області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Київської області від 17.05.18 у справі № 911/3610/17 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області-без задоволення.

Справу № 911/3610/17 повернути до суду першої інтанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 01.03.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна