СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа № 922/2665/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (вх.№32 Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018 (суддя Н.В. Калініченко, повне рішення складено 06.12.2018) у справі

за позовом Харківського міського центру зайнятості, м. Харків,

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення коштів у розмірі 61 177,58 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Харківський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1, у сумі 61 177,58 грн., та судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що громадянка ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, яке їй було гарантовано чинним законодавством, внаслідок неправомірних дій відповідача; наслідком неправомірної відмови відповідача у призначенні пенсії стало звернення безробітної особи до центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, що спричинило завдання збитків центру зайнятості. В якості правових підстав позову посилається на положення ст. ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України, 34, 39, 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 у справі №645/4501/17, практику Європейського суду з прав людини.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2018 у справі №922/2665/18 позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018 у справі №922/2665/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність підтвердження наявності елементів складу цивільного правопорушення, які б дали підстави для стягнення збитків на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України. Крім того, зазначає, що Пенсійний фонд України не є суб'єктом відповідальності за цією статтею, оскільки є центральним органом виконавчої влади. Також вважає, що причинно-наслідковий зв'язок між діями управління та понесеними витратами Харківського міського центру зайнятості, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, відсутній.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишено без руху з підстав невиконання апелянтом вимог п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України та надано строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Після усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача. Розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - не пізніше 10 днів з моменту вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений ухвалою суду строк від Харківського міського центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1126 від 01.02.2019), в якому позивач рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою, оскільки відповідачем зроблений хибний висновок та невірно застосовані норми Цивільного кодексу України, законодавства про зайнятість населення та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Харківської області залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1. Зобов'язано: позивача - направити на адресу ОСОБА_1 копію позовної заяви, докази направлення надати суду; відповідача - направити на адресу ОСОБА_1 копію апеляційної скарги, докази направлення надати суду.

На виконання ухвали суду від 12.09.2019 сторони надали докази направлення третій особі копій позовної заяви та апеляційної скарги (вх. №№1886, 1907 від 20.02.2019). Крім того, Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова надало копії відповіді на претензію від 10.08.2018 за №11548/46-06 та рекомендованого повідомлення про вручення 14.08.2018 ХМЦЗ відповіді на претензію. Вказані документи долучені до матеріалів справи.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2016 громадянка ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з документами для визначення права на пенсію за вислугою років як працівник охорони здоров'я.

Рішенням Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 23.06.2017 за №341 в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 було відмовлено.

При цьому, 11.11.2016 ОСОБА_1 звернулась до Харківського міського центру зайнятості (далі - Харківський МЦЗ) із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 10).

На підставі поданих заяв ОСОБА_1 було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю у розмірі, встановленому чинним законодавством.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітної з 11.11.2016 по 13.11.2017, що підтверджується додатком №2 до персональної картки №00016 (а.с. 13 - зворотна сторона).

За період з 18.11.2016 по 12.11.2017 Харківським МЦЗ виплачено ОСОБА_1, як безробітній, 61 177,58 грн. допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню (а.с. 37).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 у справі №645/4501/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №134 від 23.06.2017 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язано Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня набуття права на призначення такої пенсії - з 11.10.2016 (а.с. 18-23).

На підставі заяви-повідомлення ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років та вищевказаного рішення суду Харківським МЦЗ проведено звірку відомостей, за результатами якої складено акт №54-інш. розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 01.08.2018. Згідно відображеному в акті висновку, кошти, нараховані та перераховані ОСОБА_1 на особистий рахунок як допомога по безробіттю з 18.11.2016 по 12.11.2017 в сумі 61 177,58 грн. підлягають поверненню за рахунок Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (а.с. 11).

У зв'язку з призначенням пенсії за вислугу років на підставі рішення суду, директором Харківського МЦЗ видано наказ №686 від 02.08.2018 про організацію роботи щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 (а.с. 13).

На виконання наказу №686 Харківським МЦЗ на адресу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова направлено лист-претензію №ХМЦЗ-02-8005 від 03.08.2018, де, зокрема зазначено, що кошти, перераховані центром зайнятості ОСОБА_1 в сумі 61 177,58 грн. підлягають поверненню за рахунок Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова протягом 15 календарних днів з дня отримання вказаного листа (а.с. 15). Претензію мотивовано тим, що за період 18.11.2016 по 12.11.2017 центром зайнятості було виплачено на користь ОСОБА_1 допомогу по безробіттю, водночас рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова зобов'язано Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 11.10.2016, тобто охоплюючи період, за який вказаній особі виплачувалась допомога по безробіттю.

Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова лист-претензію №ХМЦЗ-02-8005 від 03.08.2018 отримало 06.08.2018. У відповіді на вказаний лист (вих. №11548/46-06 від 10.08.2018), зокрема зазначило, що претензія не визнана управлінням в повному обсязі; управління не вбачає в своїх діях порушень ст. 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому не має обов'язку відшкодовувати кошти, перераховані Харківським міським центром зайнятості у якості допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в сумі 61 177,58 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення Харківського МЦЗ до господарського суду Харківської області з позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про стягнення коштів в сумі 61 177,58 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість та доведеність, зокрема зазначивши, що внаслідок неправомірних дій саме відповідача громадянка ОСОБА_1 не отримала призначення гарантованого законодавством пенсійного забезпечення, а Харківський МЦЗ безпідставно здійснив їй виплату допомоги по безробіттю за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями управління пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій.

Правовідносини, що виникли між учасниками справи регулюються, зокрема положеннями: Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про зайнятість населення", Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 за № 280 тощо.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; суб'єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик - Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; об'єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону; страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтею 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Матеріали справи свідчать, що 11.11.2016 громадянка ОСОБА_1 звернулась до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної (а.с. 10).

За період з 18.11.2016 по 12.11.2017 Харківським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було виплачено 61 177,58 грн. допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню (а.с. 17).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 у справі №645/4501/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №134 від 23.06.2017 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язано Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня набуття права на призначення такої пенсії - з 11.10.2016 (а.с. 18-23).

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у цій справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

За п. 7 цього Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідач у справі - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось вище, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 визнано протиправним та скасовано рішення Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №134 від 23.06.2017 та зобов'язано призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років - з 11.10.2016. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини протиправної поведінки Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, є встановленими та не підлягають доведенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ст. 8 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1

Внаслідок неправомірних дій управління пенсійного фонду ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, яке їй гарантовано чинним законодавством, а Харківський міський центр зайнятості безпідставно здійснив виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями управління пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність позивачем наявності всіх трьох елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018 у справі №922/2665/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2018 у справі №922/2665/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Харківський апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.