РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

21.01.2019Справа № 910/12627/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до 1) Міністерства оборони України

2) військової частини НОМЕР_1

про відшкодування 95629,08 грн. шкоди в порядку регресу,

Представники:
від позивача Гусєв П.В. (за дов. від 22.03.2018)

від відповідача-1 не прибули

від відповідача-2 не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України до Міністерства оборони України про відшкодування 95629,08 грн. шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду в розмірі 95629,08 грн.

Суд своєю ухвалою від 25.09.2018 відкрив провадження у справі № 910/12627/18, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач подав клопотання про залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_1 співвідповідачем, оскільки на момент подачі позову позивач не знав про те, що військова частина НОМЕР_1 має статус юридичної особи. Позивач просить стягнути 95629,08 грн солідарно з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 .

Суд своєю ухвалою від 13.12.2018 відклав розгляд справи до 21.01.2019 та залучив до участі у справі військову частину НОМЕР_1 як співвідповідача.

В судове засідання 21.01.2019 відповідачі не прибули, відзиви на позов не подали, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 165 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
23.11.2016 в м. Рівне сталась дорожньо-транспортна пригода: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «УРАЛ 4320», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », здійснив наїзд на автомобіль «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Kogel», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Власником транспортного засобу автомобіля «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 , та напівпричепу «Kogel», державний номерний знак НОМЕР_4 , є товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортне підприємство «М+К».

Відповідно до постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.12.2016 по справі № 154/3403/16, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до довідки з поліції (форма-2) транспортний засіб «УРАЛ 4320», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належить військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ). Водій - ОСОБА_1 , є військовослужбовцем в цій військовій частині (постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.12.2016).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Всупереч вимогам Закону України № 1961-IV, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша» (поліс № АІ/9819877).

Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV).

Відповідно до підпункту а) п. 41.1 ст. 41 Закону № № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 1961-IV. Зокрема, потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до звіту № 640Е від 22.12.2016, виконаного оцінювачем (приватне підприємство «Експерт-Сервіс-Альфа»), вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 становить 117788,24 грн. без ПДВ.

21.04.2017 позивачем було прийнято рішення про відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортне підприємство «М+К» 95 629,08 грн шкоди (наказ № 3567), яка сплачена платіжним дорученням № 3567рв від 24.04.2017.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (стаття 1172 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з наведеного, оскільки транспортний засіб, яким заподіяно шкоду, належить військовій частині НОМЕР_1 , на останню законом покладено обов`язок відшкодувати понесені позивачем виплати.

Водночас вимоги позивача про стягнення 95629,08 грн. з Міністерства оборони України як солідарно зобов`язаного з військовою частиною НОМЕР_1 є не обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Між позивачем та відповідачами відсутній відповідний договір. Також у цьому випадку відсутній солідарний обов`язок в силу закону.

Отже, оскільки військова частина НОМЕР_1 є самостійною юридичною особою, правомірними є вимоги про стягнення з неї 95629,08 грн. Вимоги до Міністерства оборони України задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача-2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Задовольнити повністю позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 01254, код 21647131) 95629,08 грн. шкоди, 1762,00 грн. судового збору.

В позові до Міністерства оборони України відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 05.03.2019.

Суддя С. А. Ковтун