ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5027/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл.

про стягнення 11 757 067 грн. 12 коп.

Суддя Суховаров А.В.

Секретар судового засідання Кокшарова Т.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-165 від 20.08.2018 представник

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 9 від 24.01.2019 представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі - відповідач) 1 243 949 грн. 75 коп. 3% річних, 10 513 117 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 176 356, 01 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань за договором №2415/14-КП-5/ПТ купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем природний газ.

Ухвалою суду від 12.11.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

29.11.2018 відповідач надав відзив на позов, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог, у відзиві посилається на приписи ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та договір №176/6/1730-РЗ від 02.11.2018 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, укладений між позивачем та відповідачем, доказів порушення якого позивачем не надано, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

11.12.2018 позивач надав відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоводелнні позовних вимог, вказує, що заборгованість за договором від 28.01.2014р. №2415/14-КП-5/ПТ набула статусу реструктуризованої лише 02.11.2018, тому позивачем здійснено нарахування на нереструктаризовану заборгованість.

Ухвалою суду від 18.12.2018 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.12.2018.

27.12.2018 відповідач надав письмові заперечення, за змістом яких заперечує проти позову, вказує, що відповідно до приписів частини третьої статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яка є нормою прямої дії та відповідно до якої, умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. При цьому, виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону. Оскільки договір про реструктуризацію заборгованості №176/6/1730-РЗ від 02.11.2018 підписаний сторонами до ухвалення судового рішення у справі №904/5027/18, відповідач вважає, що зазначений договір є таким, що породжує правові наслідки.

Заявою від 27.12.2018 позивач та відповідач надали згоду на початок розгляду справи по суті у судовому засіданні 27.12.2018, оскільки під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені у частині 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.12.2018 було оголошено перерву до 24.01.2019.

У зв'язку з перебуванням судді Загинайко Т.В. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату №116 від 25.01.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справі № 904/5027/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого перерозподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 справу № 904/5027/18 передано на розгляд судді Суховарову А.В.

Ухвалою суду від 30.01.2019 справу № 904/5027/18 прийнято до провадження суддею Суховаровим А.В., призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

19.02.2018 відповідач надав додаткові пояснення, за містом яких заперечує проти позову, вказує на відсутність доказів порушення виконання відповідачем умов укладеного Договору про реструктуризацію в частині здійснення платежів по основному боргу, пряму дію приписів ч.3 ст.5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що вказує на безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних за договором купівлі-продажу природного газу № 2415/14-КП-5/ПТ від 28.01.2014 року.

Ухвалою суду від 19.02.2019 підготовче провадження закрито, розпочато розгляд справи по суті.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015 у справі №904/6412/15 встановлено наступні обставини.

28.01.2014 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2415/14-КП-5/ПТ (далі - Договір), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 Договору)

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 Договору).

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата; за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п.6.3. договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання покупцем п.6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

На виконання умов Договору позивачем протягом січня - грудня 2014 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 22 636 861, 23 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств обох сторін актами приймання передачі природного газу (а.с.31-41):

- від 31.01.2014р. на суму 5 183 890, 41 грн.;

- від 28.02.2014р. на суму 5 440 286, 68 грн.;

- від 31.03.2014р. на суму 3 209 459, 56 грн.;

- від 30.04.2014р. на суму 189 736, 86 грн.;

- від 31.05.2014р. на суму 174 680, 62 грн.;

- від 30.06.2014р. на суму 118 291, 20 грн.;

- від 31.07.2014р. на суму 16 228, 54 грн.;

- від 31.08.2014р. на суму 845, 69 грн.;

- від 31.10.2014р. на суму 41 768, 54 грн.;

- від 30.11.2014р. на суму 3 405 65, 21 грн.;

- від 31.12.2014р. на суму 4 856 507, 92 грн.

Відповідачем порушено зобовязання за Договором в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений природний газ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015 у справі №904/6412/15 з відповідача на користь позивача стягнуто 22 636 861, 23 грн. основного боргу, 1 849 705, 63 грн. пені, 562 956, 90 грн. 3% річних, 820 920, 60 грн. інфляційних, нарахованих внаслідок порушення зобовязань за договором №2415/14-КП-5/ПТ купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014, а також 73 072, 69 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 у справі №904/11363/15 з відповідача на користь позивача стягнуто 878 896, 72 грн. пені, 862 198, 53 грн. 3% річних, 5 695 788, 48 грн. інфляційних, нарахованих внаслідок порушення зобовязань за договором №2415/14-КП-5/ПТ купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014, а також 111 549, 32 грн. витрат по сплаті судового збору.

Станом на час звернення позивача з даним позовом до суду останній просить суд стягнути з відповідача 1 243 949, 75 грн. 3% річних, 10 513 117, 37 грн. інфляційних, що не охоплені рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015, від 27.12.2016 у справі №904/6412/15, що відображено у відповідному розрахунку позивача (а.с.12-19).

Суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 02.11.2018 між ПАТ НАК Нафтогаз України (кредитор) та КПТМ Криворіжтепломережа (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №176/6/1730-РЗ (далі Договір про реструктуризацію), відповідно до умов якого кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 28.01.2014 №2415/14-КП-5/ПТ, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення (п.1.1 Договору про реструктуризацію).

Згідно пункту 2 Договору до складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється за договором про реструктуризацію, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 18 570 466, 86 грн., нарахованих на заборгованість, у тому числі 18 570 466, 86 грн., підтверджені судовим рішенням (п.2 Договору про реструктуризацію).

Пунктом 3 Договору про реструктуризацію визначено, що сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 вказаного договору, становить 22 636 661, 23 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов'язковому порядку додається до договору та є його невід'ємною частиною.

За змістом пункту 8 Договору про реструктуризацію сторони погодили, що укладений договір про реструктуризацію не припиняє зобов'язання боржника (не є новацією) за договором від 28.01.2014 №2415/14-КП-5/ПТ.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України №1730-VIII Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 2 Закону № 1730-VIII передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до статті 1 Закону № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Виконання зобов'язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Для підприємств, що не належать до комунального сектору економіки, фінансові та/або інші гарантії на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) надає державний орган, підприємство, установа, організація, до сфери управління якого (якої) належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або будь-який вид забезпечення, передбачений законодавством України, на виконання договору реструктуризації надається суб'єктом господарювання, заборгованість якого підлягає реструктуризації, на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Таким чином, уклавши договір про реструктуризацію від 02.11.2018 №176/10/1730-РЗ, позивачем та відповідачем, в порядку Закону №1730-VIII, фактично змінено порядок і строки проведення розрахунків між ними. При цьому, за змістом приписів частини третьої статті 5 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону №1730-VIII.

На час ухвалення рішення у справі №904/5027/18 договір про реструктуризацію підписано позивачем та відповідачем, тобто з моменту його укладення вказаний договір є таким, що породжує правові наслідки.

Таким чином, застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, вбачається можливим у випадку здійснення оплати поза межами порядку і строків, визначених договором про реструктуризацію, в той час як доказів порушень виконання відповідачем умов договору про реструктуризацію в частині здійснення платежів позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за порушення строків оплати поставленого позивачем природного газу за Договором, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляється судом (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 по справі №914/51/18).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9; ) про стягнення 1 243 949, 75 грн. 3% річних, 10 513 117, 37 грн. інфляційних, 176 356, 01 грн. витрат по сплаті судового збору відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повний текст рішення складено 01.03.2019

Суддя А.В. Суховаров