Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/13/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.,

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Державного підприємства "Теплокомуненерго "

вул. Б. Хмельницького , 14, м. Богородчани , Івано-Франківська область , 77701

про стягнення заборгованості в сумі 2589 грн 99 коп

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат;

від відповідача: представники не з"явилися

ВСТАНОВИВ: ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДП "Теплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 2 589 грн 99 коп, а саме: пені 2383 грн 56 коп, три проценти річних 121 грн 54 коп та інфляційні втрати в розмірі 84 грн 89 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе згідно договору купівлі-продажу природного газу зобов'язань, у визначений договором строк не розраховувався за отриманий природний газ, повний розрахунок проведено значно пізніше, ніж визначено договором, в результаті чого виникло прострочення, за яке у відповідності до норм чинного законодавства настає відповідальність у вигляді сплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2019, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судовий розгляд справи по суті на 06.02.2019, сторонам встановив строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

03.01.2019 до господарського суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання від 11.12.2018 (вх.№74/19) про долучення до матеріалів справи копій банківських виписок.

30.01.2019 від ДП "Теплокомуненерго" надійшов відзив на позовну заяву №20 від 28.01.2019 (вх. №1583/19).

06.02.2019 Господарським судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення судового розгляду справи по суті на 27.02.2019.

07.02.2019 до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 04.02.2019 (вх. №2297/19).

В судовому засіданні 27.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив стягнути з відповідача сумі 2589 грн 99 коп заборгованості, з них: 2383 грн 56 коп пені, 121 грн 54 коп три проценти річних та 84 грн 89 коп інфляційних втрат в зв'язку з простроченням відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого природного газу.

Відповідач не скористався передбаченим Господарським процесуальним кодексом України правом на участь представника у судовому засіданні, хоча, у відповідності до ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників судового процесу до суду не поступало.

У суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи по суті, з підстав, визначених ч.2 ст. 202 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

25.11.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ДП "Теплокомуненерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1034/15-ТЕ-15, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

В п.2.1 договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 365 тис.куб.м., який може змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Згідно п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники ата приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000 куб.м. природного газу разом з ПДВ - 1309 грн 20 коп.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.5 договору).

В п.6.1 сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.11 договору він набуває чинності з дати його підписання і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

23.03.2015 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу, якою змінили ціну за газ та узгодили, що з 01.04.2015 ціна за газ складає 2994 грн 30 коп з ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з січня по квітень 2015 року та з жовтня по грудень 2015 року ПАТ "НАК «Нафтогаз України" передав, а ДП "Теплокомуненерго" прийняв природній газ на загальну суму 303519 грн 02 коп, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2015 року.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався частково, перерахувавши в період з січня - жовтня 2015 року позивачу грошові кошти в розмірі 132291 грн 41 коп.

Сума неоплаченого газу склала 171227 грн 61 коп.

В подальшому сума боргу у розмірі 107377 грн 16 коп погашена коштами державного бюджету, виділеними відповідачу на виконання вимог постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.05 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", а саме: в сумі 31660 грн 30 коп згідно спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків № 1294 від 12.06.2015 та в сумі 75716 грн 86 коп згідно спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків № 522 від 17.02.2016.

Сума боргу в розмірі 63850 грн 45 коп погашена відповідачем коштами державного бюджету, виділеними відповідачу у відповідності до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 375 від 04.06.2015, у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків № 491/375-в від 18.12.2015.

При цьому, і в спільних протокольних рішеннях і в договорі про організацію взаєморозрахунків зазначено, що кошти, які виділяються, призначені для погашення заборгованості ДП "Теплокомуненерго" за природний газ за 2015 рік згідно договору № 1034/15-ТЕ-15 від 25.11.2014.

На момент подання позову у даній справі заборгованість за природний газ за 2015 рік згідно договору № 1034/15-ТЕ-15 від 25.11.2014 погашена у повному обсязі.

ОСОБА_2, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

Як визначено в ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання у відповідності до 174 Господарського кодексу Україну є господарський договір.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, зважаючи на те, що предметом укладеного між сторонами господарського договору є природний газ, що використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, правовідносини, що склалися між сторонами зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка забезпечує гарантоване ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

11.01.05 постановою Кабінету Міністрів України № 20 було затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який діяв на час існування спірних правовідносин між сторонами.

В п.1 зазначеного Порядку визначено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, природного газу та послуг теплопостачання.

04.06.2015 постановою Кабінету Міністрів України № 375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

В п.1 Порядку та умов зазначено, що ці Порядок та умови визначають механізм надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Запроваджуючи затвердженими постановами механізм взаємних розрахунків між підприємствами, що здійснюють, зокрема, реалізацію природного газу та виробництво теплової енергії, держава забезпечує відшкодування частини витрат цих підприємств, пов'язаних з газопостачанням населення та виробництвом теплової енергії, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цих частинах підприємствами, що здійснюють реалізацію природного газу та виробництво теплової енергії, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи/договори взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності відповідача та законодавчо-обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, вбачається, що відповідача було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за надані ним послуги, що в свою чергу свідчить про відсутність його вини у простроченні платежів, а відтак в силу ст.218 Господарського кодексу України, ст.614 Цивільного кодексу України, виключається можливість нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Крім того, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та договір про взаєморозрахунки, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 1034/15-ТЕ-15 від 25.11.2014, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за придбання природного газу, а отже підстав для задоволення позову не вбачається.

Також ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №924/268/17 та у постанові від 10.05.2018 у справі № 908/2322/16.

Слід зазначити, що виробництво та реалізацію теплової енергії споживачам на пільгових умовах відповідачем надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Відповідач зобов'язаний дотримуватися положень законодавства про соціальний захист, здійснюючи при цьому підприємницьку діяльність з виробництва теплової енергії. Покладення на нього витрат, пов'язаних з наданням послуг пільговим верствам населення, без їх відшкодування державою суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, встановленим статтею 3 Цивільного кодексу України. Як наслідок, уповноважений на те державою орган відшкодовує за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати. При цьому, обов'язок відшкодувати вартість природного газу, реалізованого за пільговими умовами, виникає у держави саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій, а тому відповідач не може нести відповідальність за прострочення виконання державою свого обов'язку.

Крім того, згідно імперативних приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", прийнятого 03.11.2016, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, згідно ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Застосування приписів зазначеної правової норми не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі №904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, у відповідності до ст.129 Господарського кодексу України, суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строк, визначений ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 11.03.2019

Суддя О.В. Рочняк