ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа№ 910/11511/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання: Ігнатюк Г.В.

від позивача: Никифорова О.В. довіреність № 17 від 29.10.2018 року

від відповідача 1: Рижих С.В. довіреність № 01-19/112 від 15.01.2019 року

від відповідача 2: фізична особа -підприємець Овчаренко В.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед»

на рішення господарського суду м. Києва від 19.11.2018 р.

у справі № 910/11511/18 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед"

до приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю", фізичної особи-підприємця Овчаренка Віталія Юрійовича

про визнання правочину удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.05.2018 року удаваним на підставі ст.ст. 235, 901 ЦК України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.11.2018 року у справі № 910/11511/18 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції зазначив на те, що позивачем не доведено, що договір про надання професійної правничої допомоги від 23.05.2018 року, який було укладено між приватним акціонерним товариством «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та фізичною особою - підприємцем Овчаренко В.Ю. вчинено з метою приховування іншого правочину, не доведено для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин, не доведено спрямованість волі сторін на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді вчиненим право чином; не доведено настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені оспорюваним договором.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду м. Києва від 19.11.2018 року та ухвали нове рішення, яким визнати договір про надання професійної правничої (правової ) допомоги від 23.05.2018 року, укладений між приватним акціонерним товариством «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та фізичною особою-підприємцем Овчаренко В.Ю. удаваним, встановивши, що насправді зазначені сторони уклали не договір про надання правової допомоги, визначений пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» , а договір про надання послуг, передбачений статтею 901 ЦК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказав на те, що ФОП Овчаренко уклав оспорюваний договір саме як підприємець, оскільки він не був зареєстрований як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, сторони за спірним договором погодили, що оплата за договором перераховується на рахунок ФОП Овчаренко саме як підприємця, а не особи, що здійснює незалежну професійну діяльність; в офіційній звітності заводу, як емітента цінних паперів прямо було зазначено, що Овчаренко надає послуги заводу саме як підприємець. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що не будь-яка діяльність особи, що має статус адвоката, є адвокатською діяльністю, а лише та, яка здійснюється у встановлених законом організаційних формах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18 січня 2019 року у справі № 910/11511/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» та справу призначено до розгляду на 19 лютого 2019 року на 12.00 год.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів 1 та 2 приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та фізична особа - підприємець Овчаренко В.Ю. заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, вказали на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.05.2018 року між приватним акціонерним товариством "Кременчуцький завод технічного вуглецю" (відповідач -1) та фізичною особою-підприємцем Овчаренко Віталієм Юрійовичем (відповідач 2) було укладено договір про надання професійної (правничої) допомоги. (а.с. 22-25 том 1).

Предметом даного договору, відповідно до змісту статті 1 сторонами визначено, що за умовами договору адвокат зобов'язується надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у господарській справі №917/527/18, а клієнт приймає результати належно виконаної правничої (правової) допомоги та оплачує винагороду (гонорар) адвоката та компенсує фактичні витрати понесені адвокатом (п.1.1. договору).

З укладанням даного договору не погоджується позивач, зазначаючи, що укладений між відповідача договір про надання професійної правничої (правової ) допомоги є удаваним, так як сторони вчинили інший правочин - договір про надання послуг, оскільки у договорі про надання правової допомоги однією з сторін має бути адвокат, однак Овчаренко діяв як фізична особа -підприємець, а не як адвокат.

Також зазначив, що укладання оспорюваного договору порушує його права, оскільки усі учасники даної справи беруть участь в іншій справі, яку розглядає господарський суд Полтавської області, в ході розгляду якої відповідач - 1 - "Кременчуцький завод технічного вуглецю" подав заяву про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 400 000 грн. на підставі даного договору.

Ухвалою господарського суду Полтавської області у справі №917/527/18 від 02.08.2018 року (а.с. 91-92 том 1) та протоколом судового засідання від 02.08.2018 року у справі №917/527/18 (а.с. 92- 95 том 1) підтверджується факт того, що адвокат Овчаренко Віталій Юрійович представляв інтереси відповідача Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" в судовому засіданні 02.08.2018 року у справі №917/527/18 в господарському суді Полтавської області.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №637 від 25.12.2008 року Овчаренко Віталій Юрійович має право на заняття адвокатською діяльністю. (а.с. 89 том 1)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 27.08.2018 року Овчаренко Віталій Юрійович станом на 23.08.2018 року є Фізичною особою-підприємцем, вид діяльності - діяльність у сфері права. ( а.с. 26 -27 том 1)

Довідкою ДФС України №039 від 07.08.2018 року, яка міститься в матеріалах справи підтверджується факт того, що адвокат Овчаренко Віталій Юрійович перебуває на обліку у ДПІ у Дніпровському районі головного управління ДФС у м. Києві. (а.с. 34-35 том 1)

Позивач, посилаючись на те, що оспорюваний договір про надання правничої (правової ) допомоги від 23 травня 2018 року є удаваним на підставі ст.ст. 235, 901 ЦК України звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено, наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного договору удаваним. При цьому, зазначив, що невиконання особою-платником податків вимог податкового законодавства, може бути лише наслідком прийняття відповідним контролюючим органом рішення про відповідальність такої особи, вид та розмір якої визначається в межах норм ПК України, однак зазначені обставини не можуть свідчити про удаваність укладеного правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Також, згідно з пунктом 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що встановивши в ході розгляду справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі ч.2 ст. 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей правочин. В разі, якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Отже, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Разом з тим, за змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги (статті 26, 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", стаття 14 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.12 року).

Також стаття 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльності основним документом, що підтверджує набуття особою статусу адвоката відповідно і права на здійснення нею адвокатської діяльності на підставі договору про надання правової допомоги.

Окрім того, згідно з діючим законодавством не виключається можливості займатися адвокатською діяльністю індивідуально, як фізична особа-підприємець.

Проте відповідно до законодавства встановлені також обмеження щодо сумісної адвокатської діяльності, зокрема: частина перша статті 7 встановлює несумісність адвокатської діяльності виключно із: роботою на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; військовою або альтернативною (невійськова) служба; нотаріальною діяльністю; судово-експертною діяльністю.

Таким чином ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить спеціальних положень, пов'язаних із обмеженням дії загальних норм частини 1 статті 50 Цивільного Кодексу України про можливість здійснення підприємницької діяльності фізичною особою з повною цивільною дієздатністю за умови державної реєстрації її у встановленому законом порядку як підприємця, при цьому види діяльності, які здійснює фізична особа -підприємець, не можуть бути тотожними визначеним у статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналізуючи зазначені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України того, що оспорюваний правочин, який було укладено між ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та фізичною особою підприємцем Овчаренко Віталієм Юрійовичем було укладено з метою приховування іншого правочину, не доведено для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; не доведено спрямованість волі сторін на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; не доведено настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені оспорюваним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено, наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного договору удаваним.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що відповідач -2 не надає професійну правничу допомогу як адвокат, оскільки є фізичною -особою підприємцем та не перебуває на обліку в органах Державної фіскальної служби як самозайнята особа, оскільки свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю є єдиним доказом на підтвердження права особи здійснювати адвокатську діяльність. Крім того, як вже зазначалось вище відповідно до норм діючого законодавства України не виключається можливості займатися адвокатською діяльністю індивідуально, як фізична особо-підприємець.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання особою-платником податків вимог податкового законодавства, може бути лише наслідком прийняття відповідним контролюючим органом рішення про відповідальність такої особи, вид та розмір якої визначаються в межах норм Податкового Кодексу України, але не свідчить про удаваність правочину.

Також, колегія суддів при розгляді справи звертає увагу на те, що позивачем, при зверненні з даним позовом не доведено, в чому саме полягає порушення його прав та охоронюваних законом інтересів при укладанні оспорюваного договору, стороною якого він не був.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання договору про надання професійної правничої (правової ) допомоги від 23.05.2018 року, укладеного між приватним акціонерним товариством «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та фізичною особою -підприємцем Овчаренко В.Ю. удаваним на підставі вимог ст. 235 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду м. Києва від 19.11. 2018 року у справі № 910/11511/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» на рішення господарського суду м. Києва від 19.11.2018 р. у справі № 910/11511/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 19.11.2018 р. у справі № 910/11511/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/11511/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 04.03.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова