ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" березня 2019 р. Cправа № 902/727/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" (21009, м.Вінниця, вул. Острозького, 39)

до Приватного підприємства "Практик Буд" (21000, м. Вінниця, вул. Пушкіна, буд. 1)

про стягнення 26000,00 грн.

Представники сторін правом участі в підготовчому засіданні не скористались.

В С Т А Н О В И В :

09.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 26000,00 грн. з Приватного підприємства "Практик Буд".

Позов обґрунтовано тим, що 15.03.2018 о 10 год. 29 хв. з електронної адреси на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" було надіслано рахунок № СФ-1800001 за виготовлення технічного звіту про стан будівельних конструкцій по вул. Дзержинського, буд. 48а, смт. Бар на суму 26000,00 грн. Зазначений рахунок-фактура №СФ-1800001 був виписаний Приватним підприємством "Практик Буд" без відповідного замовлення послуг з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт". При цьому, одержувачем зазначалось Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернофарт".

Як стверджує позивач у позові, рахунок-фактура №СФ-1800001 не мав підпису та був оформлений з порушенням вимог щодо ведення бухгалтерського обліку, зазначений рахунок-фактуру було видано безпідставно, з огляду на відсутність відповідного договору. Співробітниця Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" помилково прийняла до оплати вказаний рахунок, внаслідок чого кошти в сумі 26000,00 грн. було перераховано на рахунок відповідача.

Посилаючись на відсутність договірних відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" та Приватним підприємством "Практик Буд", позивач зазначив у позовній заяві, що зобов'язання щодо здійснення вказаного у вищезазначеному рахунку-фактурі платежу на суму 26000,00 грн. у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" не існувало. Сплата коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" у розмірі 26000,00 грн. відбулася помилково за відсутності для цього правової підстави.

Неповернення грошових коштів відповідачем на вимогу позивача стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.11.2018 було відкрито провадження у справі № 902/727/18; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 13 грудня 2018 року.

В судовому засіданні судом було з'ясовано, що сторонами не виконано вимог ухвали суду від 13.11.2018 в зв'язку з чим судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження по справі № 902/727/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 31 січня 2019 року.

На вказану дату представники сторін в підготовче засідання не з'явились.

Ухвалою від 31.03.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/727/18 для судового розгляду по суті на 01 березня 2019 року.

На вказану дату - 01.03.2019 представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 01.03.2019, як і в попередні судові засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав.

Судом взято до уваги, що 31.01.2019 надійшло клопотання представника позивача Дробахи С.В. про розгляд справи за відсутності позивача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Про те, що відповідачу відомо про розгляд даної справи господарським судом, свідчить повідомлення про вручення 16.11.2018 представнику відповідача поштового відправлення з ухвалою суду від 13.11.2018 про відкриття провадження у справі №902/727/18.

Також як свідчить інше наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, 21.12.2018 було вручено представнику відповідача відправлення з ухвалою суду від 13.12.2018 про відкладення підготовчого засідання на 31.01.2019.

Зважаючи на вищевикладене, судом при неявці представників сторін в судове засідання враховується наступне.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 10 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, ст. ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи, що норми статей 182, 183, Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч.1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, однак останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

У зв'язку з вищезазначеним, підлягає задоволенню лопотання позивача про розгляд справи без його участі, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але сторони не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд встановив наступне.

15.03.2018 позивачем на р/рахунок Приватного підприємства "Практик Буд" №0100, МФО 302689 були перераховані грошові кошти в сумі 26000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 207 від 15.03.2018 та випискою по рахунку від 15.03.2018 в АБ "Південний" м. Одеса (а.с. 17-18, т.1).

У вказаному платіжному дорученні зазначено призначення платежу: "оплата за виготовл. техзвіту про стан буд. констр., зг. рах. № СФ-1800001 від 15.03.18р. Без ПДВ".

При цьому, технічний звіт позивач не замовляв, договір про це між позивачем та відповідачем не укладався. Зазначені твердження позивача відповідачем не спростовано. З чого слідує, що грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" перерахувало відповідачу помилково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач двічі направляв на адресу відповідача листи: вих. № 20 від 09.08.2018 та вих. № 21 від 23.08.2018 р., в яких просив Приватне підприємство "Практик Буд" повернути помилково грошові кошти у сумі 26000,00 грн.

В зазначених листах позивач вказував реквізити для перерахування грошових коштів.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується отримання відповідачем 28.08.2018 листа від позивача (а.с. 21, т.1).

Таким чином, судом встановлено та відповідачем не спростовано, що правочину між сторонами у справі з приводу виготовлення технічного звіту не було, послуги по його виконанню не надавались, а помилково перераховані позивачем грошові кошти станом на теперішній час не повернуті.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Виникнення у особи права на компенсацію збитків у результаті порушення її цивільного права передбачається і ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з чим суд вважає, що не повернуті грошові кошти у розмірі 26000,00 грн., оплачені за послуги, які не виконувались, за своєю правовою природою є збитками, які позивач зазнав внаслідок помилкового перерахування грошових коштів за неукладеним між сторонами договором.

Главою 83 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереженням майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набуте поза межами правої підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. помилково, за умови відсутності правової підстави, відтак, суд вважає оспорювану суму отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

В свою чергу, відповідач свій обов'язок з повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 26000,00 грн. не виконав, на час розгляду справи доказів повернення позивачу грошових коштів не надав, в зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Щодо зазначених у позовній заяві витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано договір № 008МТА про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 25.10.2018, замовлення № 1 на надання юридичних послуг від 26.10.2018, акт здавання- приймання правової допомоги від 07.11.2018, рахунок на оплату № 18 від 07.11.2018.

Проте позивачем не доведено здійснення оплати послуг за надання правової допомоги в сумі 10000,00 грн, а саме не наданодоказів (платіжних доручень, касових ордерів тощо), які б підтверджували перерахування вказаної суми як витрат на оплату послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача 10000,00 грн. витрат на правову допомогу на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 18, 42, 46, 73, 76, 77, 78, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Практик Буд" (, поштова та юридична адреса: 21000, Вінницька область, місто Вінниця, вул. Пушкіна, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" (, поштова та юридична адреса: 21009, Вінницька область, місто Вінниця, вул. Острозького, 39) 26000,00 грн., як отримані без достатньої правової підстави, 1762,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 березня 2019 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (21009, м. Вінниця, вул. Острозького, 39)

3 - відповідачу (21000, м. Вінниця, вул. Пушкіна, буд. 1)