ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 березня 2019 року                                                   Справа № 913/17/19

Провадження №16/913/17/19

Суддя господарського суду Луганської області Шеліхіна Р.М., розглянувши справу №913/17/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтекс", м.Лисичанськ Луганської області

про стягнення 14606 грн 12 коп.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 13840,38 грн за період з 17.02.2015 по 27.04.2015 та 3% річних у сумі 765,74 грн за період з 17.02.2015 по 27.04.2015 за договором купівлі - продажу природного газу від 27.11.2014 №2103/15-БО-20, у зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого у 2015 році газу на суму 2910729,99 грн.

Розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено позивачем за кожним актом приймання-передачі окремо.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.01.2019 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання без виклику сторін.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи – також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Жодних пояснень, відзиву на позовну заяву чи заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи до суду не надходило.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” (позивач-продавець) та відповідачем у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 №2103/15-БО-20 на підставі якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ – за ціною, у кількості та за якістю, вказаних в договорі, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, встановлених даним договором, - остаточний розрахунок здійснити до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України) з відстрочкою платежу.

Сторони виконали договір у 2015 році наступним чином.

Позивач поставив газ:

-у січні 2015 року за актом приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 309 438,32 грн (а.с.35);

-у лютому 2015 року за актом приймання-передачі від 28.02.2015 на суму 242 093,06 грн (а.с.36);

-у березні 2015 року за актом приймання-передачі від 31.03.2015 на суму 268 607,27 грн (а.с.37);

-у квітні 2015 року за актом приймання-передачі від 30.04.2015 на суму 44 122,70 грн (а.с.38);

-у жовтні 2015 року за актом приймання-передачі від 31.10.2015 на суму 626 328,96 грн (а.с.39);

-у листопаді 2015 року за актом приймання-передачі від 30.11.2015 на суму 729 981,37 грн (а.с.40);

-у грудні 2015 року за актом приймання-передачі від 31.12.2015 на суму 690 158,31 грн (а.с.41).

Відповідач оплатив поставку газу:

-30.12.2014 у сумі 159 959,22 грн, 27.03.2015 у сумі 331 318,26 грн, 10.04.2015 у сумі 225 431,53 грн, 15.04.2015 у сумі 9 693,35 грн, 16.04.2015 у сумі 70 563,98 грн, 17.04.2015 у сумі 80 257,83 грн, 28.04.2015 у сумі 282 798,45 грн, 18.05.2015 у сумі 205 571,52 грн, 30.10.2015 у сумі 733 000 грн, 27.11.2015 у сумі 800 000 грн.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача пеню у сумі 13 840,38 грн за період з 17.02.2015 по 27.04.2015 та 3% річних у сумі 765,74 грн за період з 17.02.2015 по 27.04.2015.

Відповідач правом на захист своїх інтересів не скористався.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Зобов’язання між суб'єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).

В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 №2103/15-БО-20, який був чинним і обов’язковим для сторін під час його виконання.

Згідно з правилами ст.ст. 530,627,629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для сторін, що його уклали, і виникнення прав та обов’язків у сторін відбувається на підставі умов укладеного договору.

Договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 №2103/15-БО-20, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що покупець (відповідач) зобов’язаний оплатити вартість поставленого газу до 14 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобов’язань по сплаті вартості поставленої продукції.

Позивач поставив відповідачу газ на суму 2 910 729,99 грн і позивач, як кредитор, належним чином – в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обов’язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 Господарського кодексу України зобов’язують відповідача виконати обов’язок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач обов’язок по сплаті поставленого газу виконав несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст.625 ЦК України позивачем було нараховано 3% річних в розмірі 765,74 грн:

- за зобов’язаннями січня 2015 – за період з 17.02.2015 по 26.03.2015 у сумі 466,87 грн;

- за зобов’язаннями лютого 2015 – за період з 17.03.2015 по 09.04.2015 у сумі 268,31 грн;

- за зобов’язаннями березня 2015 – за період з 15.04.2015 по 27.04.2015 у сумі 30,56 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд встановив, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних за загальний період з 17.02.2015 по 27.04.2015 підлягає задоволенню повністю на суму 765,74 грн

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 13 840,38 грн за загальний період з 17.02.2015 по 27.04.2015, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 13 840,38 грн:

- за зобов’язаннями січня 2015 – за період з 17.02.2015 по 26.03.2015 у сумі 8 047,30 грн;

- за зобов’язаннями лютого 2015 – за період з 17.03.2015 по 09.04.2015 у сумі 5 227,61 грн;

- за зобов’язаннями березня 2015 – за період з 15.04.2015 по 27.04.2015 у сумі 565,47 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” від 13.01.2015 № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015) у редакції Закону України “Про державний бюджет України на 2016 рік” від 25.12.2015 № 928-VIII, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Законом України “Про державний бюджет України на 2016 рік” від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 “Про визначення гарантованих постачальників природного газу” встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ “НАК “Нафтогаз України”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту ПАТ “НАК “Нафтогаз України” встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України “Про енергозбереження” визначено, що: “енергозбереження” - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" – це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ “НАК “Нафтогаз України” є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 № 85-VIII) «житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача – ТОВ “Промтекс” є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Лисичаськ Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Відповідно до п. 6 Статуту ПАТ “НАК “Нафтогаз України” предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 “Про визначення гарантованих постачальників природного газу” ПАТ “НАК “Нафтогаз України” є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, він є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ “НАК “Нафтогаз України” є постачальником енергоресурсу, наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу 27.11.2014 №2103/15-БО-20.

Аналогічна правова позиція викладена у постанови Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до завершення АТО.

Таким чином, нарахування позивачем пені за зобов’язаннями січня-грудня 2015 року протирічить Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

А всього до стягнення підлягає 765,74 грн.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.232, 265-267 ГК України, ст.ст.526,625,629 ЦК України, ст.ст.46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 ГПК України, Законом України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Промтекс”, 93120, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Макаренка, 208, ід. код 31805904, на користь Публічного акціонерного товариства “Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720, 3% річних в сумі 765,74 грн за період з 17.02.2015 по 27.04.2015, витрати на судовий збір у сумі 92,37 грн, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 05.03.2019.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна