РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2019Справа № 910/13819/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/13819/18

за позовом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого;

до Міністерства оборони України;

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Харківського національного університету Повітряних Сил

імені Івана Кожедуба;

2) Державної казначейської служби України;

про стягнення 960 717,41 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Колесник К.А., адвокат, ордер № 000188 від 16.01.2019р.;

від відповідача: Токмаков О.С., довіреність № 220/518/д від 03.12.2018р.;

Михайлішин В.І., довіреність № 220/291/Д від 20.02.2019р.;

Шатківська О.П., довіреність № 220/76/д від 22.01.2018

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів у розмірі 960 717,41 грн. з фінансування на підготовку фахівців за державним замовленням

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Державним контрактом на підготовку військових фахівців № 404/2/6165 від 29.08.2017р. в частині не здійснення фінансування позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13819/18 від 22.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13819/18. Справу вирішено розглядати за правилами загального провадження та підготовче засідання призначено на 22.11.2018р.

В підготовчому засіданні 22.11.2018р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем, а також надав заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Представник позивача просив відкласти підготовче засідання у справі, надати йому час на ознайомлення з відзивом відповідача та підготувати відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні, на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України, суд оголосив перерву до 06.12.2018р.

30.11.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Присутній у підготовчому засіданні 06.12.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги та надав суду для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь позивача на відзив з додатками.

Під час дослідження доказів, доданих позивачем до відповіді на відзив, суд дійшов висновку, що вони не стосуються предмету спору та не підлягають залученню до матеріалів справи, як докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані останнім докази, суд дійшов висновку, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та Державної казначейської служби України, у зв'язку з чим суд ухвалив залучити вказаних осіб до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а також продовжити строк підготовчого засідання у справі на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 17.01.2019р.

14.01.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, витребуваних судом.

15.01.2019р. через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення та витребувані докази.

Присутній у підготовчому засіданні 17.01.2019р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на відсутність у Міністерства оборони України обов'язку перераховувати кошти позивачу.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили та витребувані судом пояснення не подали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2019р. підготовче засідання у справі № 910/13819/18 відкладено на 07.02.2019р.

21.01.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від третьої особи-1 надійшли пояснення.

07.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

07.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від третьої особи-1 надійшли додаткові пояснення.

Присутній у підготовчому засіданні 07.02.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача позов не визнав.

Представник третьої особи-2 надав письмові пояснення для долучення до матеріалів справи.

Представник третьої особи-1 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 910/13819/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2019р.

В судовому засіданні 21.02.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову не заперечили.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.02.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем, відповідачем і третіми особами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2017р. між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - державний замовник) було укладено Державний контракт на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 (далі - контракт), відповідно до п. 1.1. якого виконавець державного замовлення бере на себе зобов'язання за рахунок коштів державного бюджету забезпечити у повному обсязі виконання державного замовлення:

- з прийому на навчання у 2017 році та випуску у 2019 та 2021 роках фахівців, затвердженого наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 13 березня 2017 року № 136ДСК/2-дск, у розрізі ступеня вищої освіти - бакалавр, магістр згідно з додатками;

- з прийому у 2017 році на курси підвищення кваліфікації згідно з додатком.

Згідно п. 1.2. контракту, Державний замовник за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету здійснює фінансування виконавця державного замовлення на підготовку ним фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації за державним замовленням у встановленому законодавством порядку.

У п. 2.1. контракту зазначено, що державний замовник зобов'язаний у встановленому законодавством порядку здійснювати:

- фінансування виконавця державного замовлення;

- прийом та облік звітів виконавця державного замовлення з фінансово-господарської діяльності, з виконання державного замовлення з прийому та випуску фахівців.

У п. 3.1. контракту зазначено, що виконавець державного замовлення зобов'язаний забезпечувати:

- обов'язкове виконання державного замовлення відповідно до пункту 1.1. контракту;

- надання освітніх послуг на рівні не нижчому від державних стандартів освіти;

- контроль за здійсненням навчально-виховного процесу відповідно до нормативних документів Міністерства освіти і науки, Міністерства оборони;

- здійснення навчального процесу шляхом застосування цілісної системи науково-методичного забезпечення підготовки фахівців;

- організацію та контроль за вчасним проходженням підвищення кваліфікації науково-педагогічними, підвищення кваліфікації та атестації педагогічними працівниками;

- неухильне дотримання режиму ефективного та раціонального використання коштів відповідно до їх цільового призначення;

- подання державному замовнику у повному обсязі та у встановлені строки звітів з фінансово-господарської діяльності за відповідний період, щодо виконання державного замовлення, іншу, визначену державним замовником інформацію.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом терміну підготовки фахівців, на підготовку яких укладений даний контракт (п. 4 контракту).

У п. 8.1. контракту зазначено, що невід'ємною частиною цього Контракту є: Додаток - План прийому у 2017 році курсантів до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого для підготовки військових фахівців тактичного рівня для Збройних Сил України та інших військових формувань за ступенем вищої освіти бакалавр, План прийому у 2017 році курсантів до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого для підготовки військових фахівців тактичного рівня для Збройних Сил України та інших військових формувань за ступенем вищої освіти магістр, План прийому у - 2017 році на курси підвищення кваліфікації військово-юридичного факультету «Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, калькуляція - середньої вартості підготовки (підвищення кваліфікації) одного військового фахівця.

Згідно додатків до контракту від 29.08.2017р., план прийому у 2017 році курсантів до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого для підготовки військових фахівців тактичного рівня для Збройних Сил України та інших військових формувань за ступенем вищої освіти бакалавр - 59 осіб, План прийому у 2017 році курсантів до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого для підготовки військових фахівців тактичного рівня для Збройних Сил України та інших військових формувань за ступенем вищої освіти магістр - 25 осіб.

Позивач стверджує, що на виконання своїх договірних зобов'язань, передбачених:

- пунктом 3.1. Контракту, він забезпечив, зокрема, обов'язкове виконання державного замовлення з прийому у 2017 році 59 осіб за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти, що підтверджується наказами ректора Університету від 21 липня 2017 року №№ 450-c, 451-c, 452-с, 453-c, 454-с та витягами з наказів начальника Факультету (по стройовій частині) від 10 серпня 2017 року №№ 166, 167; обов'язкове виконання державного замовлення з прийому у 2017 році 25 осіб за другим (магістерським) рівнем вищої освіти відповідно до пункту 1.1. Контракту, що підтверджується наказами ректора Університету від 30 серпня 2017 року №№ 586-c, 587-c, 588-c, 589-с та витягом з наказу начальника Факультету (по стройовій частині) від 31 серпня 2017 року № 181; протягом 2017-2018 навчального року: надання освітніх послуг на рівні, не нижчому від державних стандартів; контроль за здійсненням навчально-виховного процесу відповідно до нормативних документів Міністерства освіти і науки України та Міноборони; здійснення навчального процесу шляхом застосування цілісної системи науково-методичного забезпечення підготовки фахівців; організацію та контроль за вчасним проходженням підвищення кваліфікації науково-педагогічними, підвищення кваліфікації та атестації педагогічними працівниками;

- п. 6 розпорядчої частини спільного наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 13 березня 2017 року № 156ДСК/2-дек, зобов'язань Університету, передбачених п. 3.1 контракту, до Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України та Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України були подані відповідні звіти про виконання планів прийому у 2017 році курсантів на навчання та вищезгаданих наказів про зарахування курсантів;

- п. 8 розпорядчої частини спільного наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 21 червня 2016 року № 315ДСК/4-дск, зобов'язань Університету, передбачених п. 3.1 Контракту, факультетом, як відокремленим військовим навчальним підрозділом Університету, до Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України, Юридичного департаменту Міністерства оборони України та Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України були подані необхідна інформація стосовно вищезазначених наказів про зарахування курсантів та відповідні Звіти про роботу військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за 2016-2017 навчальний рік (вих. № 518 від 11.09.2017) та за 2017-2018 навчальний рік (вих. № 565 від 13.09.2018) за формою 5.7. ОС «Звіт про роботу ВВНЗ (ВНП ВНЗ) за навчальний рік» Табеля термінових донесень Збройних Сил України з кадрових питань та підготовки військових фахівців, затвердженого директивою Генерального штабу Збройних Сил України від 6 березня 2014 року № ДГШ-6 «Про затвердження Табеля термінових донесень Збройних Сил України з кадрових питань та підготовки військових фахівців», в яких зазначено про виконання державного замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою у 2017 - 2018 роках, що включає виконання планів прийому курсантів на навчання і випуску офіцерів у відповідний період.

Відповідно до складених позивачем розрахунків, доданих до позовної заяви, витрати Університету на підготовку відповідно до Контракту курсантів 1 курсу (за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти) та 5 курсу (за другим (магістерським) рівнем вищої освіти) (набір 2017 року) за 2017-2018 навчальний рік, складають 960717,41 грн. (732204,16 грн. + 228513,25 грн.), в тому числі:

1) 732204,16 грн. (12410,24 грн. (витрати на підготовку 1 (одного) курсанта) х 59) - за підготовку 59 курсантів 1 курсу за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти (набір 2017 року);

2) 228513,25 грн. (9140,53 грн. (витрати на підготовку 1 (одного) курсанта) х 25) - за підготовку 25 курсантів 5 курсу за другим (магістерським) рівнем вищої освіти (набір 2017 року).

Складовими зазначених витрат, як зазначає позивач, є видатки на оплату праці науково-педагогічних працівників та іншого персоналу, нарахування на заробітну плату та видатки на комунальні послуги.

Позивач стверджує, що в порушення договірних зобов'язань відповідач не здійснює фінансування Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на підготовку ним військових фахівців.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до Міноборони з листом від 18 липня 2018 року № 125-0102-927 «Про оплату витрат за підготовку військових фахівців» щодо фінансування витрат за надані Університетом у 2017 - 2018 навчальному році відповідно до Контракту освітні послуги з фінансування витрат за надані підготовки курсантів в кількості 25 осіб за другим (магістерським) та курсантів в кількості 59 осіб за першим (бакалаврським) рівнями вищої освіти (набір 2017 року).

Відповідач кошти в сумі 960717,41 грн. на користь позивача не перерахував.

Викладене стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 960 717,41 грн. з фінансування на підготовку фахівців за державним замовленням.

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що навчання курсантів здійснювалося на військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Факультет включений до Переліку вищих навчальних закладів, що входять до Єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року № 1410 "Про створення єдиної системи військової освіти і має статус військового навчального підрозділу (далі - ВНП) вищого навчального закладу (далі - ВНЗ).

Діяльність Факультету здійснюється на підставі Положення про військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України від 15 серпня 2013 року № 1190/560, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2013 за № 1541/24073, Статуту національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 25.06.2018 № 688 та Положення про військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 24.06.2017 № 749/417 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 03.07.2018 № 701/306).

Відповідно до примітки 21 штату № 17/229-51(01) введеною в дію директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.12.2015 № Д-322/1/33дск, технічне, тилове та фінансове забезпечення факультету покладено на Харківській національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Так, відповідач стверджує, що на виконання Державного контракту головним розпорядником коштів було здійснено фінансування Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба для військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

При цьому, включення Розрахунку вартості підготовки військових фахівців до Державного контракту не здійснювалось, оскільки примірним державним контрактом на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів, що затверджений наказом Міністерства освіти і науки України (далі - Міносвіти) від 18.06.2013 № 792 його не вимагалось.

Таким чином, Міноборони вважає, в частині військової складової підготовки курсантів здійснило 100 відсоткове фінансування виконавця державного замовлення в особі Університету через розпорядника коштів нижчого рівня, тобто через Факультет, за бюджетними програмами за KПKB 2101020 та 2101100.

Враховуючи зазначене, відповідач також вважає, що у Міноборони не було підстав для оплати наданих Університетом освітніх послуг та реєстрування заборгованості, а отже, твердження про наявну заборгованість з фінансування Університету на підготовку фахівців за державним замовленням є хибним, оскільки заборгованість бюджетних неприбуткових установ за взятими зобов'язаннями реєструється в органах Державної казначейської служби України. Така заборгованість у безпосереднього виконавця державного замовлення, а саме у Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, як розпорядника коштів нижчого рівня через який Міноборони здійснювалось фінансування державного замовлення відсутня.

З урахуванням викладеного відповідач вважає, що вимоги позивача до Міністерства оборони України про стягнення коштів у розмірі 960 771,41 грн. з фінансування на підготовку фахівців за державним замовленням є безпідставним та необґрунтованим.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено зобов'язання сторін при укладенні господарського договору у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 2 ст. 189 ГК України передбачено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 901 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з державного контракту на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р., сторони узгодили, що виконавець державного замовлення бере на себе зобов'язання за рахунок коштів державного бюджету забезпечити у повному обсязі виконання державного замовлення: з прийому на навчання у 2017 році та випуску у 2019 та 2021 роках фахівців, затвердженого наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 13 березня 2017 року № 136ДСК/2-дск, у розрізі ступеня вищої освіти - бакалавр, магістр згідно з додатками; з прийому у 2017 році на курси підвищення кваліфікації згідно з додатком.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що сторонами державного контракту на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. не узгоджено всіх істотних умов договору, як це передбачено частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, якими встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме про ціну та порядок оплати наданих послуг.

При цьому, твердження, що державний контракт на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. укладено у відповідності з примірним державним контрактом на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів, що затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 18.06.2013 № 792, не звільняє сторін такого контракту від обов'язку узгодити його істотні умови, як це передбачено частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України

При цьому, суд не приймає до уваги Калькуляції середньої вартості підготовки одного військового фахівця військово-юридичного факультету Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого на 2017 рік в якості доказу погодження ціни послуг з огляду на наступне.

Від імені позивача державний контракт на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. підписано ректором Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого - В.Я. Тацій.

В той же час, Калькуляції середньої вартості підготовки одного військового фахівця військово-юридичного факультету Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого на 2017 рік, на яких зазначено, що вони є Додатками до Контракту від 29.08.2017р., підписані іншими особами, а саме: ТВО заступника начальника факультету з навчальної та наукової роботи - начальником навчальної частини підполковником - Бабарицьким О.В., провідним бухгалтером ФЄС - А.В. Машкін, та затверджені начальником військо-юридичного факультету Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого - С.М. Мельник.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження повноважень зазначених осіб на підписання документів від імені Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого, які є невід'ємною частиною договору, стороною якого є позивач.

Також, у даній Калькуляції міститься посилання щодо навчання 65 курсантів 2-го курсу, тоді як умовами Державного контракту на підготовку військових фахівців №404/2/6165 від 29.08.2017р. (Додатки до Контракту) передбачено навчання курсантів за ступенем вищої освіти бакалавр - 59 осіб та за ступенем вищої освіти магіст - 25 осіб.

Відтак, суд не може визнати Калькуляцію середньої вартості підготовки одного військового фахівця військово-юридичного факультету Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого на 2017 рік в якості належного доказу, що підтверджує узгодження між сторонами вартості послуг за спірним контрактом.

Пунктом 7 ст. 48 Бюджетного кодексу України зазначено, що порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів визначається Міністерством фінансів України.

Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 заб № 419/20732 (далі - Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань), визначено, що орган Казначейства здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників і одержувачів бюджетних коштів відповідно до Бюджетного кодексу України та з урахуванням вимог Закону України «Про міжнародні договори України», законодавства у сфері закупівель, інших актів законодавства України, що не суперечать бюджетному законодавству, та цьому порядку.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань документи, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання та/або бюджетного фінансового зобов'язання, повертаються розпоряднику з відміткою "зареєстровано та взято на облік".

Відповідно до інформації, наданої Державною казначейською службою України, за бюджетною програмою 2101100 «Підготовка військових фахівців у вищих навчальних закладах, підвищення кваліфікації та перепідготовка військових фахівців і державних службовців, початкова військова підготовка та патріотичне виховання молоді» по Державному контракту № 404/2/6165 від 29.08.2017 (p/p 8611) бюджетні зобов'язання в Казначействі не обліковуються, відповідно, жодного фінансування та здійснення платежів за вказаним контрактом не відбувалось.

Крім того, судом встановлено, що Державний контракт на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. на облік в органах Казначейства не сторонами не подався, оскільки не містить відповідної відмітки.

Також, матеріалами справи не підтверджено здійснення Міністерством оборони України на виконання Державного контракту фінансування Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба для військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Як і не вбачається зі змісту Державного контракту на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. саме такого порядку здійснення фінансування Міністерством оборони України.

Згідно з частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України, у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким що не відбувся).

Таким чином, суд дійшов висновку, що Державний контракт на підготовку військових фахівців, наукових, науково-педагогічних кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів №404/2/6165 від 29.08.2017р. є неукладеним у зв'язку з відсутністю в договорі істотних умови щодо ціни та порядку оплати наданих послуг.

У зв'язку із викладеним, позовні вимоги Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про стягнення коштів у розмірі 960 717,41 грн. з фінансування на підготовку фахівців за державним замовленням не підлягають задоволенню.

У п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового спору під час розгляду даної справи.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.03.2018р.

Суддя А.І. Привалов