ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа№ 910/11516/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 26.02.2018,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018

у справі №910/11516/18 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія»

до Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Надра України»

про стягнення 80 011,09 грн.

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» (далі, відповідач) про стягнення 80 011,09 грн. заборгованості за Договором №120/09-70/04ОР оренди (найму) нерухомого майна від 16.04.2009.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов вказаного Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Національну акціонерну компанію «Надра України» (далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» 80 011 (вісімдесят тисяч одинадцять) грн. 09 коп. основного боргу, 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати та відшкодування комунальних послуг з червня 2012 року по лютий 2017 року у загальному розмірі 80 011,09 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Інтернафтогазбуд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У апеляційній скарзі апелянтом також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18, оскільки текст рішення було отримано відповідачем 03.12.2018, а тому апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивач пропустив трирічний термін позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, стосовно заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивач обставин, які б об'єктивно перешкоджали своєчасному (в межах строків, встановлених статтею 257 Цивільного кодексу України) зверненню до суду з метою захисту своїх інтересів, у позовній заяві не навів, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності суду не надав.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» у справі №910/11516/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству «Інтернафтогазбуд» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18 на час апеляційного провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.02.2019.

15.02.2019 та 18.02.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача та третьої особи у справі надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких останні просили суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін. Позивач та третя особа у відзивах наголошують на тому, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не вказував на пропуск позивачем строку позовної давності.

У судове засідання 26.02.2019 з'явилися представники учасників справи, надали свої пояснення по суті спору.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 16.04.2009 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Надра України» (далі - Орендодавець), від імені та в інтересах якої на підставі Договору доручення № 388/07 від 09.11.2007 діє Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» (далі - Повірений) та відповідачем (організаційно-правову форму якого змінено з Закритого акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство) (далі - Орендар) укладено Договір №120/09-70/04ОР оренди (найму) нерухомого майна (далі - Договір), за умовами якого (пункт 1.1.) Повірений зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 38,3 кв.м кім. № 38,39, розміщене за адресою: м. Самбір, Львівська обл., вул. Карпенка Карого, 9а (далі - Майно).

Згідно пунктів 11.1., 11.3. Договору він є укладеним і вступає в силу після його підписання Орендарем і Повіреним з дати погодження правлінням Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Надра України» і діє протягом 1 (одного) року. Зміни і доповнення, пролонгація Договору допускається за умови їх попереднього погодження Орендодавцем і оформлюються відповідною додатковою угодою, підписаною сторонами.

Відповідно до пункту 2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном з дати підписання Повіреним та Орендарем акту приймання-передачі Майна.

Судом встановлено, що майно за Договором передано відповідачу в оренду за підписаним 16.04.2009 між Повіреним та Орендарем актом приймання-передачі.

Розділом 3 Договору сторони погодили наступне.

Орендна плата визначається з урахуванням принципів, встановлених «Методикою розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, з наступними змінами та доповненнями, і є не нижчою від ринкової ціни у даному регіоні, та становить 685,0 гривень без ПДВ за базовий місяць оренди. Базовий місяць - це місяць проведення експертної оцінки Майна, на основі якої розраховується орендна плата. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється відповідно до чинного законодавства. Нарахування орендної плати починається з дати підписання Повіреним та Орендарем акту приймання - передачі Майна. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Повіреного в наступному порядку. Авансовий платіж здійснюється в розмірі орендної плати за базовий місяць оренди протягом п'яти банківських днів з моменту підписання Орендарем та Повіреним акту приймання-передачі Майна; Орендна плата - не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди; Остаточний розрахунок здійснюється з урахуванням авансового платежу в строки, визначені в пункту 3.4.2. даного Договору. Розмір орендної плати підвищується на вимогу Повіреного (або Орендодавця) у випадку зміни ринкових цін на оренду нерухомого майна в даному регіоні, а також у випадку прийняття нових (або внесення змін до діючих) нормативно-правових актів, які регулюють відносини сторін цього Договору. Крім сплати орендної плати, Орендар щомісячно до 15-го числа кожного місяця відшкодовує Повіреному витрати на утримання та обслуговування орендного Майна; витрати на комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електроенергія, опалення, тощо), пропорційно до площі орендованого Майна та згідно переліку робіт та послуг, що надаються Повіреним; витрати Повіреного по сплаті податку за землю в сумах, вказаних в розрахунках на оплату, що виставляються Повіреним додатково.

Додатковою угодою №1 від 07.03.2012 сторони продовжили строк дії Договору до 31.12.2012.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказує на те, що у відповідача перед Повіреним виникла заборгованість зі сплати орендної плати та відшкодування комунальних послуг в сумі 80 011,09 грн. за період з червня 2012 року по лютий 2017 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своє правовою природою укладений між сторонами Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (частина 6 статті 289 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до пункту 4.2. Договору орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату за користування приміщенням.

За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані суду: довідка Стрийської нафтогазорозвідувальної експедиції Дочірнього підприємства «Західукргеологія» НАК «Надра України» №3-931 від 06.08.2018, рахунки на оплату орендної плати за період з лютого 2013 року по лютий 2017 року включно, розрахунки вартості оренди нежилих приміщень за Договором у спірний період, розрахунки відшкодування витрат на комунальні послуги орендодавця до договору оренди за спірний період, згідно яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати та відшкодування комунальних послуг з червня 2012 року по лютий 2017 року становить 80 011,09 грн.

При цьому, за наданими позивачем поясненнями від 14.09.2018 (том 1, а.с. 86), авансовий платіж відповідачем згідно Договору не сплачувався.

Доказів оплати вказаної заборгованості або її контррозрахунку відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду не надано.

Судом взято до уваги наявний у матеріалах лист відповідача №3 від 10.02.2017, який направлявся на адресу позивача та був отриманий останнім 13.02.2017, про розірвання Договору оренди. При цьому, у вказаному листі сам відповідач просив не нараховувати йому орендну плату згідно умов Договору з 01.03.2017.

З огляду на викладене в сукупності та враховуючи відсутність доказів протилежного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача у даній справі та стягнення з відповідача 80 011,09 грн. заборгованості за Договором за період з червня 2012 року по лютий 2017 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про незастосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено правило, згідно якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія суддів зазначає, що у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Однак, скаржник у апеляційній скарзі не наводить жодних обставин щодо неможливості подання заяви про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції.

Поруч із цим, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Так, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 про відкриття провадження у справі №910/11516/18 була направлена сторонам відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, як вбачається із доданих до позовної заяви документів (фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист а.с. 74-75), позивач при зверненні з позовом до суду направляв на адресу відповідача копію позовної заяви та додатків до неї.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що дана ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адресу скаржника (01025, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2), яка значитися в позовній заяві, апеляційній скарзі та у відомостях з відкритого доступу до ЄДРПОУ стосовно підприємства відповідача.

Поштове відправлення на адресу відповідача із ухвалою місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі №910/11516/18 було повернуте на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (том 1, а.с. 9-11), що згідно положень вищезазначених статей Господарського процесуального кодексу України є доказом належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, які зводяться до незастосування судом першої станції наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, оскільки відповідачем вказана заява зроблена із порушенням порядку на її подання та за недоведеності обставин щодо неможливості її заявлення під час розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/11516/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11516/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у статтях 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.03.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова