Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/5/19

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" (с.Райки, Бердичівський район,Житомирська область)

про стягнення 13 362,12 грн.

04 січня 2019 року через діловодну службу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вимогами до відповідача Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" про стягнення 13362,12 грн. , з яких: 4181,03грн. пені, 1042,32грн. 3% річних, 8138,77грн. інфляційних, які нараховані за неналежне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті природного газу, який було поставлено згідно договору купівлі-продажу природного газу №534/14-ТЕ-10 від 27.11.13.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 526, 534, 611 ЦК України, в якості фактичних - Договір №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 року.

Ухвалою від 08.01.19 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №906/5/19 та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.01.19 до суду надійшов відзив на позовну заяву №18 від 28.01.19 (а.с.39), в якому відповідач не визнає позовні вимоги частково, в частині стягнення пені, та у зв'язку з скрутним матеріальним станом просить зменшити розмір пені на 50%.

28.02.19 до суду надійшла заява відповідача №3-44, в якій відповідач просить розглядати справу без участі його представника.

У відповіді на відзив від 01.03.19, позивач просить залишити без задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

У заяві №14/4-709в від 01.03.19 позивач просить здійснити розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013р. між позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як продавець) та відповідачем ОСОБА_2 підприємством "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" (покупець) був укладений Договір №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору (надалі за текстом - Договір №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (п. 1.2. Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу з урахуванням внесених змін Додатковою угодою №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р.).

Кількість та фізико-хімічні показники газу, порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу сторони обумовили в розділах 2-4 Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу.

Згідно п. 5.2. вказаного Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 1118,974 грн. без врахування податку на додану вартість, з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу; всього до сплати з ПДВ - 1309,20 грн.

Разом з тим, згідно:

- Додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014р., з 01.01.2014 року ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без врахування податку на додану вартість; всього з ПДВ - 1 309, 20 грн. (а.с. 22);

- Додаткової угоди №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 30.04.2014р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (а.с. 23);

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5. Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1. Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу).

Так, у п. 7.2. вказаного Договору сторони погодили серед іншого, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк дії Договору №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу, згідно п. 11 якого, з дати підписання до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання по передачі у власність відповідача природного газу у 2014 році підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р. на загальну суму 44722,28 грн. (а.с. 24,25).

Відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за отриманий у власність від продавця природний газ виконав неналежним чином, допустивши прострочення в оплаті коштів.

Водночас судом встановлено, про що не заперечили сторони, що станом на 31.12.2014р. відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, придбаний у 2014 році.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені на суму 4181,03 грн. за прострочення в оплаті природного газу січня 2014р. з 15.02.2014 по 16.12.2014 та лютого 2014р. з 15.03.2014 по 30.12.2014, посилаючись на п. 7.2. Договору.

Додатково, позивач застосував до відповідача матеріально-правові вимоги, в порядку ч. 2 ст. 625 ГПК України, про стягнення 1042,32 грн. 3% річних та 8138,77 грн. суми інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку відмовити у позові, з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України , суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий природний газ - 31.12.2014р. (а.с. 14).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Разом з тим, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.16р. за №1730-VII (надалі за текстом - Закон №1730-VII від 03.11.16р.), згідно преамбули якого вказано, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно абзаців 3-4 статті 1 Закону №1730-VII від 03.11.16р. передбачено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, серед іншого, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В свою чергу, абзацем 7 ст. 1 вказаного Закону визначено постачальника природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ч. 1 ст. 2 Закону №1730-VII від 03.11.16р.)

Частина 1 ст. 3 Закону №1730-VII від 03.11.16р. передбачає, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 за N93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Пунктом 14 вказаного Порядку зазначено, що у реєстрі відображаються дані про підприємства, серед іншого, зазначаються дані про обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VII від 03.11.16р. вказано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності зазначеним Законом. Тому, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таку правову позицію викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №925/107/18 від 21.08.2018р.

Судом встановлено, що відповідач за поставлений йому природний газ за Договором №534/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу, станом на 30.11.2016р. боргу не мав.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47) ОСОБА_2 підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№73)" надає послуги, зокрема, з постачання пари, гарячої води.

Позивач визнає факт використання відповідачем газу для виробництва та постачання теплової енергії.

Оскільки позивач заявив до стягнення пеню, а також в порядку ч. 2 ст. 625 ГПК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом, всупереч приписів частини 3 статті 7 Закону №1730-VII від 03.11.16р., позов є безпідставним.

З огляду на п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати пов'язані із сплатою судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.03.19

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)