РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2019Справа № 910/23550/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Компанія "Tranget Limited"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопаклюкс"

про припинення зобов'язань та стягнення збитків

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Суворова К.С., Іщенко Р.А. (адвокати);

від відповідача Дубчак С.Є. (адвокат);

від третьої особи-1 не з'явились;

від третьої особи-2 не з'явились.

В судовому засіданні 19.02.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 04.03.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

28 грудня 2017 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д в якій викладені позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", як Оператора спільної діяльності за договором № 35/176 про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі від 11.11.1999р. (відповідач), щоб в судовому порядку визнати зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року припиненим внаслідок односторонньої відмови від нього; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", як Оператора спільної діяльності за договором № 35/176 про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі від 11.11.1999р. суму збитків в розмірі 10 109 904,00 грн. (десять мільйонів сто дев'ять тисяч дев'ятсот чотири гривні).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/23550/17; ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 25.01.2018 року.

22.01.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що договором підряду №35/1487-Р від 26.07.2013 року не встановлений обов'язок відповідача продавати вуглеводні щомісяця, оскільки зобов'язання з оплати робіт поставлено в залежність від надходження коштів за проданий товар. Відповідач також вказує, що умовами договору підряду №35/1487-Р від 26.07.2013 року не передбачені умови безумовної сплати грошових коштів за виконані роботи, неналежне виконання зобов'язання можливе лише у разі реалізації вуглеводнів, отримання за них коштів та після сплати відповідачем платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати відповідача. При цьому, зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти, отримані від реалізації вуглеводнів не виникло, оскільки залишок грошових коштів, що підлягає перерахуванню позивачу на виконання п. 3.3. договору підряду №35/1487-Р від 26.07.2013 року відсутній.

В судовому засіданні 25.01.2018 року судом оголошувалася перерва до 01.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року залучено до участі у справі № 910/23550/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Компанію "Tranget Limited" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопаклюкс", як третіх осіб 1, 2 відповідно та зупинено провадження у справі № 910/23550/17 до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Через канцелярію суду від Міністерства юстиції та громадського порядку надійшов лист б/н від 15.03.2018 року у справі № 910/23550/17, копію якого було направлено сторонам у даній справі до відома.

22.05.2018 року через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" надійшли пояснення на лист б/н від 15.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2018 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.06.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 26.06.2018 року не відбудеться, у зв'язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання призначено на 13.07.2018 року.

В підготовчому засіданні 13.07.2018 року судом оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 року розгляд справи відкладено на 27.11.2018 року та зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року повідомлено сторін, що судове засідання у справі призначене на 27.11.2018 року не відбудеться, у зв'язку з направленням судді для участі у тренінгу, підготовче засідання призначено на 06.12.2018 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 06.12.2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/23550/17 до судового розгляду по суті на 29.01.2019 року, про що представників позивача та відповідача було повідомлено під розписку, а третіх осіб-1, 2 - ухвалою суду від 06.12.2018 року.

В судовому засіданні 29.01.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 19.02.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в позові.

Представники третіх осіб-1, 2 в судове засідання 19.02.2019 року не з'явилися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" (надалі - позивач, підрядник) та Учасниками договору №35/176 від 11.11.1999 р. про спільну діяльність в Охтирському нафтопромисловому районі (ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «НДіКБ бурового інструменту») (надалі - замовник) укладено договір підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, на власний ризик виконати за завданням замовника роботи з капітального ремонту свердловин №№ 87, 82 Качанівського НГКР (надалі - роботи), а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи на умовах та в порядку, визначених у договорі, та оплатити такі роботи.

Додатковою угодою від 01.10.2014 року до договору № 35/176 про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі від 11.11.1999 року (додаток № 10 до договору № 35/1487-Р) зі складу учасників Спільної діяльності було виключено ПАТ «НДіКБ бурового інструменту» та прийнято в якості учасників ТОВ «Навігатор комплект» та ТОВ «Технопаклюкс».

Додатковою угодою від 31.10.2014 року до договору № 35/176 про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі від 11.11.1999 року (додаток № 11 до договору № 35/1487-Р)останній було викладено в новій редакції та прийнято до складу учасників Спільної діяльності Компанію «Tranget Limited» (Кіпр).

Відповідно до п. 1.2. договору роботи за договором складаються з: робіт з капітального ремонту свердловини № 87 Качанівського НГКР, в тому числі: підготовчих робіт з визначення стану свердловини, опресування експлуатаційної колони, інші підготовчі роботи до встановлення цементного моста для вирізання «вікна» в експлуатаційній колоні. Комплексу робіт по зарізанню та бурінню нового похило-скерованого стовбура з відхиленням вибою від вертикалі на відстань 200-220 м і протяжністю 680 м в азимуті 2100 для експлуатації горизонтів К-3, К-2, П-3. Робіт з капітального ремонту свердловини № 82 Качанівського НГКР, в тому числі: підготовчих робіт з визначення стану свердловини, опресування експлуатаційної колони, інші підготовчі роботи до встановлення цементного моста для вирізання «вікна» в експлуатаційній колоні. Комплексу робіт по зарізанню та бурінню нового похило-скерованого стовбура з відхиленням вибою від вертикалі на відстань на відстань 280-320 м протяжністю 720 м в азимуті 3000 для експлуатації горизонтів К-4, К-3, К-2, П-3.

В п. 2.8. договору визначено, що після завершення процесу виконання всього комплексу робіт за цим договором передбачених у п. 1.2. договору та у програмі робіт, підрядник негайно повідомляв замовника про готовність до передачі робіт на випробування та надсилає (передає) замовнику акт приймання-передачі на випробування виконаних робіт (два примірники). За відсутності заперечень до акта замовник протягом 5 (п'яти) робочих днів підписує акт приймання-передачі на випробування виконаних робіт.

За умовами п. 3.3. договору замовник оплачує виконані роботи за рахунок коштів, отриманих від реалізації замовником вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких здійснювалися роботи за договором, які залишаються в розпорядженні замовника після сплати ним платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати замовника, та після сплати податків та зборів, відповідно до чинного в Україні законодавства. При цьому реалізація вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких проводились роботи, повинна здійснюватись за цінами, не нижчими ринкових, за винятком випадків реалізації, на виконання вимог чинного в Україні законодавства, товарного природного газу за державними регульованими цінами. В рахунок оплати робіт за договором замовник спрямовує 75% коштів, отриманих від реалізації замовником вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких здійснювались роботи за договором, які залишаються в розпорядженні замовника після сплати ним платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати замовника, та після сплати податків та зборів, відповідно до чинного в Україні законодавства.

Згідно з п. 3.4. договору замовник зобов'язується черговий платіж в рахунок оплати робіт за договором здійснювати до 25 числа кожного наступного місяця за місяцем, в якому здійснювалась реалізація вуглеводнів, видобутих із свердловин, зазначених в договорі.

В протоколі погодження договірної ціни (додаток № 5 до договору № 35/1487-Р) сторони визначили, що величина вартості на виконання робіт з капітального ремонту свердловини № 87 Качанівського НГКР становить 10 109 904,00 грн.

На виконання умов договору підряду № 35/1487-Р від 26.07.2013 року позивач здійснив капітальний ремонт свердловини № 87 Качанівського НГКР, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року, відповідно до якого сторонами підтверджено виконання підрядником необхідного обсягу робіт, що забезпечило досягнення наступного результату робіт: у вересні 2014 року свердловина № 87 відпрацювала 5 діб із середньодобовим дебітом нафти 22.2 т/добу; у жовтні 2014 року свердловина № 87 відпрацювала 30,9 діб з середньодобовим дебітом нафти 15,2 т/добу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов'язання по виконанню робіт відповідно до договору, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання з їх оплати є акт приймання-передачі виконаних робіт, який сторонами належним чином оформлений та підписаний без будь - яких зауважень.

Суд наголошує, що саме акт приймання-передачі виконаних робіт є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про вартість виконаних робіт.

Отже, підписання відповідачем акту приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і який відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Водночас, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідача письмових зауважень щодо виконаних позивачем робіт за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року, відтак вказаний акт є основою для розрахунків між сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно вищезазначеного акту приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року не виконав, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 10 109 904,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач, не зважаючи на стабільний видобуток вуглеводневої сировини з вересня 2014 року по лютий 2016 року із свердловини № 87 Качанівського НГКР, не здійснює реалізацію видобутої вуглеводневої сировини, що унеможливлює розрахунок із позивачем за виконані роботи. При цьому, позивач вказує, що заборгованість в розмірі 10 109 904,00 грн. за своєю правовою природою є прямими збитками, які підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України.

Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань по оплаті виконаних позивачем робіт, останній звернувся до відповідача з заявою № 175/12 від 26.12.2017 року про односторонню відмову від договору підряду, в якій просив відшкодувати завдані збитки в розмірі 10 109 904,00 грн. Вказана заява була отримана уповноваженою особою відповідача 26.12.2017 року. Втім, вимога позивача про відшкодування збитків в розмірі 10 109 904,00 грн. залишена без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що згідно з п. 3.3. договору підряду замовник оплачує виконані роботи за рахунок коштів, отриманих від реалізації замовником вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких здійснювались роботи за цим договором, які залишаються в розпорядженні замовника після сплати ним платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати замовника, та після сплати податків та зборів відповідно до чинного в Україні законодавства. При цьому, реалізація вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких проводились роботи, повинна здійснюватись за цінами, не нижчими ринкових, за винятком випадків реалізації, на виконання вимог чинного в Україні законодавства, товарного природного газу за державними регульованими цінами. В рахунок оплати робіт за договором замовник спрямовує 75% коштів, отриманих від реалізації замовником вуглеводнів, видобутих із свердловин, на яких здійснювались роботи за договором, які залишаються в розпорядженні замовника після сплати ним платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати замовника, та після сплати податків та зборів, відповідно до чинного в України законодавства.

При цьому, відповідач зауважує, що договором підряду №35/1487-Р від 26.07.2013 р. не встановлений обов'язок відповідача продавати вуглеводні щомісяця.

Водночас, відповідач вказує, що п. 3.4. договору підряду лише встановлює, що черговий платіж здійснюється до 25 числа кожного наступного місяця за місяцем, в якому здійснювалась реалізація вуглеводнів, тому, на думку відповідача, твердження позивача про обов'язок щомісячної реалізації відповідачем видобутих вуглеводнів є помилковим, оскільки зобов'язання з оплати робіт поставлено в залежність від надходження коштів за проданий товар.

Разом з цим, відповідач зазначає, що на момент укладання договору купівлі продажу нафти, спільна діяльність мала заборгованість перед ПАТ «Укрнафта» за договорами позик для виконання зобов'язань щодо сплати податків - 7395,000 тис. грн., перед структурними підрозділами ПАТ «Укрнафта» (НГВУ «Охтирканафтогаз» та Качанівський ГПЗ) за договорами на виконання робіт та надання послуг (підготовка видобутих вуглеводнів для продажу) - 3954,211 тис. грн., заборгованість перед бюджетом - 5519,855 тис. грн., залишок коштів на розрахунковому рахунку - 370,573 тис. грн., загальна кредиторська заборгованість СД без врахування заборгованості перед ТОВ «Навігатор комплект» на 4278,373 тис. грн. була більша за вартість проданої нафти.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав платіжні доручення від 27.10.2014 року № 16, від 27.10.2014 року № 17, від 21.11.2014 року № 17, від 21.11.2014 року № 19, від 26.12.2014 року № 24, від 26.12.2014 року № 22, від 26.01.2015 року № 2, від 26.01.2015 року № 3 згідно яких відповідачем було перерахувало кошти в розмірі більшому, ніж отримані від продажу вуглеводнів, в рахунок сплати податків до Державного бюджету України, тому після сплати податків та зборів будь-який залишок грошових коштів для перерахунку позивачу відсутній.

За твердженням відповідача, змістом зобов'язання відповідача за договором підряду не передбачені умови безумовної сплати грошових коштів за виконані роботи, неналежне виконання зобов'язання можливе лише у разі реалізації вуглеводнів, отримання за них коштів та після сплати відповідачем платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати останнього та після сплати податків та зборів, з огляду на вказане відповідачем не було порушено зобов'язання за договором підряду, оскільки реалізація вуглеводнів на даний час не відбувається через невиконання обов'язків учасниками спільної діяльності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Одночасно з цим, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, господарський суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В статті 174 Господарського кодексу України закріплено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Положеннями ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що по договору підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу по замовленню іншої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний уплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи при умові, що робота виконана належним чином і в узгоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору підряду № 35/1487-Р від 26.07.2013 року позивач здійснив капітальний ремонт свердловини № 87 Качанівського НГКР, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року, відповідно до якого сторонами підтверджено виконання підрядником необхідного обсягу робіт, що забезпечило досягнення наступного результату робіт: у вересні 2014 року свердловина № 87 відпрацювала 5 діб із середньодобовим дебітом нафти 22.2 т/добу; у жовтні 2014 року свердловина № 87 відпрацювала 30,9 діб з середньодобовим дебітом нафти 15,2 т/добу. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплений печатками товариств.

При цьому, судом встановлено, що відповідач зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно вищезазначеного акту приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року не виконав, суму заборгованості за виконані позивачем роботи в розмірі 10 109 904,00 грн. не сплатив.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою № 175/12 від 26.12.2017 року про односторонню відмову від договору підряду з підстав невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті виконаних позивачем робіт, в якій просив відшкодувати завдані збитки в розмірі 10 109 904,00 грн.

Відповідач проти доводів позивача заперечив, з огляду на те, що договором підряду не встановлено обов'язок відповідача щомісячної реалізації видобутих вуглеводнів, оскільки зобов'язання з оплати робіт поставлено в залежність від надходження коштів за проданий товар та після сплати відповідачем платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати останнього та після сплати податків та зборів, тому відповідачем не було порушено зобов'язання за договором підряду, оскільки реалізація вуглеводнів на даний час не відбувається через невиконання обов'язків учасниками спільної діяльності.

Судом встановлено, що додатковою угодою від 31.10.2014 року до договору № 35/176 від 11.11.1999 р. про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі, укладеною між учасниками спільної діяльності Публічним акціонерним товариством «Укрнафта», Товариством з обмеженою відповідальністю «Навігатор комплект», компанією «Tranget Limited», Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопаклюкс» договір №35/176 від 11.11.1999 р. про спільну діяльність в Охтирському нафтогазопромисловому районі викладено в новій редакції.

За приписами ч. 1 ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Згідно з ч. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 31.10.2014 року нова редакція вищевказаного договору № 35/176 від 11.11.1999 р. набирає чинності з 01.11.2014 р.

Діяльність в межах договору № 35/176 від 11.11.1999 р. здійснюється відповідно до нової редакції (п. 4 додаткової угоди від 31.10.2014 року).

В п. 1.1. договору № 35/176 визначено, що договір укладений з метою забезпечення нарощування обсягів видобутку вуглеводнів, забезпечення виконання ПАТ «Укрнафта» комплексу робіт, які проводяться на Качанівському родовищі відповідно до угоди про умови користування ділянкою надр від 07.08.2012 р. №1562, укладеною між ПАТ «Укрнафта» та Державною службою геології та надр України, а також отримання прибутку.

Згідно з п. 1.5. договору № 35/176 учасники керуються в процесі своєї спільної діяльності законодавством України і даним договором.

За умовами пп. 4.1.1. п. 4.1. договору № 35/176 учасники зобов'язані належним чином виконувати умови цього договору.

Відповідно до п.п. 6.6., 6.8., 6.10. договору № 35/176 для забезпечення стратегічного управління Спільною діяльністю створюється Комітет з управління спільною діяльністю, до якого входять по одному представнику від кожного з учасників. Засідання Комітету з управління спільної діяльності проводяться не рідше одного разу на квартал, Комітет правомочний приймати рішення, якщо в його засіданні беруть участь всі члени, рішення Комітету приймаються одноголосно.

Погодження усіх учасників необхідно, зокрема, для: затвердження Програми робіт спільної діяльності та Бюджету спільної діяльності; затвердження фінансових звітів та розподілу чистого прибутку; визначення собівартості та вартості продажу вуглеводнів; прийняття рішень щодо Виконавчої дирекції; узгодження правочинів; прийняття нових учасників до договору № 35/176; зміни розміру вкладів Учасників.

Таким чином, спільна діяльність по договору № 35/176 залежить від виконання всіма Учасниками своїх обов'язків, передбачених договором № 35/176 для забезпечення досягнення мети, зокрема, отримання прибутку.

Згідно з п. 6.10. договору № 35/176 комітет з управління спільною діяльністю правомочний приймати рішення, якщо в його засіданні беруть участь всі члени. Рішення Комітету з управління спільною діяльністю приймаються одноголосно.

Приписами ст. 615 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

В ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (п. 3 ст. 612 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Договір підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року, в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, є чинним.

За умовами п. 10.3. договору підряду одностороння відмова від договору (виконання зобов'язань) може мати місце виключно за наявності підстав передбачених чинним законодавством України та цим договором.

В обгрунтування позовних вимог щодо визнання зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року припиненим внаслідок односторонньої відмови від нього позивач посилається на те, що відповідачем тривалий час не виконуються зобов'язання по реалізації видобутої продукції, прострочення боржника виконання вказаного зобов'язання є таким, що втратило інтерес для позивача, внаслідок чого позивач заявляє про односторонню відмову від договору підряду та просить відшкодувати завдані йому збитки в розмірі 10 109 904,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині відповідач зазначає, що виконавчий директор СД не міг здійснювати реалізацію нафти і газу, оскільки з 31.03.2016 року відсутня довіреність від ТОВ «Технопаклюкс» виконавчому директору СД на право введення справ по спільній діяльності, довіреності від ТОВ «Навігатор комплект» також надавалися з запізненням і тільки на певні періоди. Відповідач вказує, що від ТОВ «Навігатор комплект» відсутні довіреності на період з 31.03.2016 року по 29.09.2016 року, з 31.10.2016 року по 29.12.2016 року, з 30.12.2017 року та на момент звернення до суду з даним позовом, тому твердження позивача, що виконавча дирекція СД ухиляється від реалізації видобутої вуглеводневої продукції не знаходить свого підтвердження, за викладених вище обставин.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор комплект" за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року припиненим внаслідок односторонньої відмови від нього задоволенню не підлягають, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, з огляду на те, що умовами договору підряду не встановлено обов'язок відповідача щомісячної реалізації видобутих вуглеводнів, тоді як зобов'язання з оплати робіт поставлено в залежність від надходження коштів за проданий товар та після сплати відповідачем платежів, що формують необхідні адміністративно-господарські витрати останнього та після сплати податків та зборів, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено зобов'язання за договором підряду щодо оплати виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків суд зазначає наступне.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у наслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014 року Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; податкові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок з відшкодування збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст.ст. 224, 225 Господарського України, ст. 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Як вже зазначалося вище, позивач на виконання умов договору підряду № 35/1487-Р від 26.07.2013 року здійснив роботи по капітальному ремонту свердловини № 87 Качанівського НГКР, вартість яких відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року становить 10 109 904,00 грн., втім відповідач зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно вищезазначеного акту приймання-передачі виконаних робіт з капітального ремонту свердловини №87 Качанівського НГКР від 31.12.2014 року не виконав, на думку позивача, заборгованість в розмірі 10 109 904,00 грн. за своєю правовою природою є прямими збитками, які підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України.

Втім, заявлена до стягнення сума збитків в розмірі 10 109 904,00 грн. за своєю правовою природою є заборгованістю за виконані за договором підряду № 35/1487-Р на виконання робіт з капітального ремонту свердловин №№ 87,82 Качанівського НГКР від 26.07.2013 року роботи, відтак, правові підстави для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як збитки, в аспекті ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, відсутні, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб відновлення порушеного права, тому не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.03.2019р.

Суддя О.В. Котков