РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2019Справа № 910/17536/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морісоль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігмаскіл»

про стягнення 24 177,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морісоль» (надалі - ТОВ «Морісоль») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігмаскіл» (надалі - ТОВ «Сігмаскіл») про стягнення 86 777,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору поставки №6/16 від 18.08.2016 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 73 465,73 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 13 311,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду направлена відповідачу на адресу місцезнаходження поштовим відправлення №050, проте воно повернулось на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 28.12.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Натомість, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

18.08.2016 між ТОВ «Морісоль» (постачальник) та ТОВ «Сігмаскіл» (покупець) був укладений договір поставки №6/16 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність покупця) товар, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Згідно з п. 3.3 Договору розрахунки за кожну партію товару здійснюється в безготівковому порядку з відстрочкою платежу 75 календарних днів з дня поставки товару постачальником, що підтверджується підписанням відповідної накладної.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 327 880,84 грн., що підтверджується накладними №996 від 01.09.2016 на суму 15 551,04 грн., №1056 від 16.09.2016 на суму 3 896,64 грн., №1144 від 04.10.2016 на суму 9 007,20 грн., №1200 від 18.10.2016 на суму 3 403,20 грн., №1283 від 04.11.2016 на суму 4 013,53 грн., №1348 від 18.11.2016 на суму 756,48 грн., №1371 від 25.11.2016 на суму 2 430,48 грн., №69 від 17.01.2017 на суму 30 629,80 грн., №320 від 17.02.2017 на суму 4 584,72 грн., №436 від 07.03.2017 на суму 960,00 грн., №468 від 14.03.2017 на суму 864,00 грн., №540 від 21.03.2017 на суму 390,72 грн., №565 від 28.03.2017 на суму 704,40 грн., №663 від 31.03.2017 на суму 7 407,36 грн., №701 від 11.04.2017 на суму 9 878,40 грн., №788 від 18.04.2017 на суму 781,44 грн., №821 від 25.04.2017 на суму 781,44 грн., №1199 від 06.06.2017 на суму 4 423,92 грн., №1311 від 20.06.2017 на суму 3 527,28 грн., №1424 від 04.07.2017 на суму 48 600,00 грн., №1473 від 11.07.2017 на суму 8 445,12 грн., №1493 від 14.07.2017 на суму 45 360,00 грн., №1510 від 18.07.2017 на суму 42 879,60 грн., №1687 від 08.08.2017 на суму 6 396,48 грн., №1692 від 08.08.2017 на суму 11 772,00 грн., №1801 від 29.08.2017 на суму 1 869,36 грн., №1802 від 29.08.2017 на суму 4 076,88 грн., №2488 від 05.12.2017 на суму 12 109,68 грн., №2611 від 26.12.2017 на суму 3 553,44 грн., №7 від 02.01.2018 на суму 1 476,72 грн.,№40 від 09.01.2018 на суму 2 475,84 грн., №68 від 16.01.2018 на суму 1 084,08 грн., №325 від 05.03.2018 на суму 9 295,68 грн., №515 від 17.04.2018 на суму 8 168,60 грн., №774 від 12.06.2018 на суму 8 500,08 грн. та №1030 від 01.08.2018 на суму 7 824,24 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем частково оплачено поставлений на підставі Договору товару на суму 157 187,46 грн., а також сторонами здійснено зарахування зустрічних вимог на суму 97 227,65 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 73 465,73 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (накладні №996 від 01.09.2016, №1056 від 16.09.2016, №1144 від 04.10.2016, №1200 від 18.10.2016, №1283 від 04.11.2016, №1348 від 18.11.2016, №1371 від 25.11.2016, №69 від 17.01.2017, №320 від 17.02.2017, №436 від 07.03.2017, №468 від 14.03.2017, №540 від 21.03.2017, №565 від 28.03.2017, №663 від 31.03.2017, №701 від 11.04.2017, №788 від 18.04.2017, №821 від 25.04.2017, №1199 від 06.06.2017, №1311 від 20.06.2017, №1424 від 04.07.2017, №1473 від 11.07.2017, №1493 від 14.07.2017, №1510 від 18.07.2017, №1687 від 08.08.2017, №1692 від 08.08.2017, №1801 від 29.08.2017, №1802 від 29.08.2017, №2488 від 05.12.2017, №2611 від 26.12.2017, №7 від 02.01.2018, №40 від 09.01.2018, №68 від 16.01.2018, №325 від 05.03.2018, №515 від 17.04.2018, №774 від 12.06.2018 та №1030 від 01.08.2018) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 327 880,84 грн.

За твердженням позивача, відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 157 187,46 грн., а також сторонами здійснено зарахування зустрічних вимог на суму 97 227,65 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додано акти заліку однорідних зустрічних вимог №1 від 12.10.2016 на суму 1 500,00 грн., №1 від 31.08.2017 на суму 1 641,34 грн., №2 від 01.09.2017 на суму 2 810,04 грн., №3 від 31.10.2017 на суму 85 526,00 грн., а також договори про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 30.11.2016 та б/н від 31.01.2017, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Судом встановлено, що 18.08.2016 між ТОВ «Морісоль» (замовник) та ТОВ «Сігмаскіл» (виконавець) було укладено договір про надання маркетингових послуг №6/16-м від 18.08.2016, на підставі якого у позивача і виникли зобов'язання перед відповідачем по сплаті 97 227,65 грн. за надані послуги.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі №6-301цс15.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, зобов'язання відповідача перед позивачем припинилось зарахуванням на суму 97 227,65 грн., а також оплатою на суму 157 187,46 грн., що також не заперечується ТОВ «Сігмаскіл».

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умов п. 3.3 Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 73 465,73 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 73 465,73 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Морісоль» про стягнення з ТОВ «Сігмаскіл» заборгованості у розмірі 73 465,73 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 13 311,72 грн., за прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 01.06.2018 по 29.11.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку прострочення розрахунків за отриману продукцію покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення.

Суд відзначає, що при здійснені розрахунку пені позивачем не враховано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Окрім того, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В той же час, позивач нараховує пеню на всю суму заборгованості, а не на суму простроченого платежу, враховуючи, що поставка товару за Договором відбувалась партіями.

Також, нарахування здійснено на суму зобов'язання, строк виконання якого ще не настав, оскільки п. 3.3 Договору сторони дійшли згоди про здійснення розрахунків з відстрочкою платежу 75 календарних днів, а поставка товару за накладними №515, №774, №1030 відбулась 17.04.2018, 12.06.2018 та 01.08.2018 відповідно, що призвело до необґрунтованого збільшення розмір пені.

Отже, здійснивши власний розрахунок суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 5 750,83 грн., яка нарахована за період з 01.06.2018 по 29.11.2018.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 73 465,73 грн. та пені у розмірі 5 750,83 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у розмірі 7 560,89 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Згідно із попереднім розрахунком судових витрат, розмір судових витрат, які позивач поніс у зв'язку з розглядом даної справи, становив 1 762,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, 881,00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а також 10 000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу, які ТОВ «Морісоль» просить покласти на ТОВ «Сігмаскіл».

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Морісоль» посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором про надання правової допомоги №010/12/18 від 03.12.2018, укладеним з адвокатом Панченко Ігнатом Вячеславовичем, актом приймання-передачі виконаних робіт від 17.12.2018 та платіжним дорученнями №2360 від 18.12.2018.

Судом встановлено, що 03.12.2018 між ТОВ «Морісоль» (замовник) та адвокатом Панченко Ігнатом Вячеславовичем було укладено договір про надання правової допомоги №010/12/12, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є надання виконавцем правової допомоги у вигляді консультацій, підготовки процесуальних документів та представництві під час розгляду в місцевому господарському суді, апеляційному господарському суді який знаходяться у межах відповідного апеляційного округу та Верховному суді України справи за позовними вимогами ТОВ «Морісоль» () до ТОВ «Сігмаскіл» () про стягнення суми боргу та пені, що виник на підставі договору поставки від 18.08.2016 №6/16.

На підтвердження виконання робіт, обумовлених договором про надання правової допомоги №010/12/12 від 03.12.2018, ТОВ «Морісоль» та адвокатом Панченко Ігнатом Вячеславовичем було складено акт приймання-передачі виконаних робіт від 17.12.2018, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Згідно вказаного акту, витрати на правову допомогу за даним позовом складають 10 000,00 грн., які були сплачені замовником на рахунок виконавця 18.12.2018, що підтверджується платіжними дорученням №2360 від 18.12.2018.

Із змісту акту приймання-передачі виконаних робіт від 17.12.2018 вбачається, що адвокатом Панченко Ігнатом Вячеславовичем було виконано такі роботи: аналіз документів замовника, надання усних консультацій замовнику з питань стягнення суми заборгованості ТОВ «Сігмаскіл», підготовка позовної заяви з додатками, підготовка заяви про забезпечення позову з додатками.

На підтвердження повноважень адвоката Панченко Ігната Вячеславовича позивачем надано копію ордера серії КС №37361 від 03.12.2018.

Отже, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання адвокатом Панченко Ігнатом Альбертовичем професійної правничої допомоги ТОВ «Морісоль» в межах даної справи на суму 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, а також витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, суд відзначає, що у зв'язку з відмовою в її задоволенні, що відображено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 28.12.2018, такі витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Морісоль» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігмаскіл» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 82; ідентифікаційний код 40113656) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морісоль» (03028, м. Київ, вул. Лисогірська, будинок 8; ідентифікаційний код 39274450) заборгованість у розмірі 73 465 (сімдесят три тисячі чотириста шістдесят п'ять) грн. 73 коп., пеню у розмірі 5 750 (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 83 коп., судовий збір у розмірі 1 608 (одна тисяча шістсот вісім) грн. 48 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 128 (дев'ять тисяч сто двадцять вісім) грн. 30 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий