ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"28" лютого 2019 р. м. Київ Справа № 911/538/19

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву від 21.02.2019 фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з приватного підприємства «Європейське Будівництво» заборгованості у розмірі 182 320,00 грн за Договором оренди від 08.08.2016 № 0808,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2019 фізична особа-підприємець Вдовенко Віталій Вікторович звернувся до господарського суду Київської області із заявою від 21.02.2019 про видачу судового наказу про стягнення з приватного підприємства «Європейське Будівництво» заборгованості у розмірі 182 320,00 грн за Договором оренди від 08.08.2016 № 0808, з яких: 43 200,00 грн орендна плата та 128 800,00 грн штраф.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Заявник зазначає, що боржник зобов'язання щодо орендної плати належним чином не виконав. Останній платіж боржником було здійснено 19.09.2017, починаючи з жовтня місяця боржником жодного платежу не здійснювалось, предмет оренди боржником з оренди не повернутий, у зв'язку з чим за період з 09.09.2017 по 21.02.2019 у нього утворилась заборгованість в розмірі 43 200,00 грн.

Також заявник твердить, що відповідно до п. 5.9 Договору, яким передбачено, що за прострочення сплати орендних платежів орендар зобов'язується сплатити оговорену сторонами неустойку в розмірі 700 грн за кожний день прострочення платежу, а в разі прострочення більше ніж три календарних дні, орендодавець має право самостійно вилучити об'єкт оренди, що не звільняє орендаря від сплати штрафу за кожний день прострочки.

В зв'язку з чим заявник просить суд стягнути передбачений договором штраф за 6 місяців в розмірі 128 800,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявником, не подано банківських виписок та/або довідок з банківських установ, що містять інформацію про дати та суми коштів, сплачених відповідачем згідно Договору оренди від 08.08.2016 № 0808. Заявник твердить про прострочення оплат з 09.09.2017, разом із тим, судом не подано жодного первинного документу на підтвердження цього факту. Заявник просить суд видати наказ на суму 182320,00 грн., однак заявлена сума орендних платежів 43 200,00 грн. та сума штрафу 128800,00 грн. разом не складають заявлену суму.

Наведене свідчить про те, що з поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги на суму 182 320,00 грн., за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд, дослідивши характер та обґрунтованість заявленої матеріально-правової вимоги про стягнення штрафу в сумі 128800 грн. (700,00 грн. на день за шість місяців за період 21.08.2018 - 21.02.2019), встановив, що зазначена вимога не відповідає ст. 148 ГПК України щодо ознаки її безспірності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 152 ГПК України.

Так, згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штраф не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату штрафу у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань. В даному випадку факт порушення зобов'язання за договором, термін порушення зобов'язання, період розрахунку та розмір неустойки має встановлюватися в судовому процесі на підставі належних доказів на основі змагальності та рівності сторін перед законом і судом.

Крім того згідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відтак право вимагати сплати неустойки у кредитора виникає з наступного дня після настання строку виконання грошового зобов'язання (заявник твердить, що це 09.09.2017). Зазначений порядок, встановлений законом, заявником не може бути змінений в односторонньому порядку на власний розсуд.

Згідно до частини 5 ст. 261 ЦК України зо зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Відтак, з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що є окремою підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 152 ГПК України.

На підставі викладеного суд відмовляє заявнику у видачі судового наказу на підставі пунктів 3, 5, 8 частини 1 ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 148, 150, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю Вдовенко Віталію Вікторовичу у задоволенні заяви від 21.02.2019 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з приватного підприємства «Європейське Будівництво» заборгованості у розмірі 182 320,00 грн за Договором оренди від 08.08.2016 № 0808.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (частина 2 ст. 235 ГПК України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 28.02.2019.

Суддя О.В. Конюх