ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" березня 2019 р. Cправа № 902/734/18

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Колбасова Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Сови Юрія Георгійовича (АДРЕСА_2)

до Фізичної особи - підприємця Гонти Миколи Петровича (АДРЕСА_3)

про стягнення 1105232,34 грн.

Представники сторін

позивача: Клімчук О.С., адвокат, що діє на підставі ордеру серія КВ № 403473 від 05.03.2019 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець Сова Юрій Георгійович звернувся в Господарський суд Вінницької області із позовом до Фізичної особи - підприємця Гонти Миколи Петровича про стягнення 1105232,34 грн.

Ухвалою від 19.11.2018 р. було відкрито провадження у справі № 902/734/18; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі було призначено на 17.12.2018 р.

Ухвалою від 17.12.2018 р. було продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/734/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07 лютого 2019 р.

07.02.2019 р. за результатами підготовчого засідання судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 06.03.2019 р.

На визначену дату (06.03.2019 р.) в судове засідання прибув представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задовільнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 07.02.2019 р., яка надсилалась відповідачу рекомендованою кореспонденцією.

Разом з тим, суд зазначає, що 05.03.2019 р. від представника відповідача адвоката Слободяника І.А. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності відповідача, в зв'язку із участю адвоката в судовому засіданні в іншій справі у той самий час.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, але позивач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.03.2019 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що між фізичною особою - підприємцем Совою Юрієм Георгійовичем та фізичною особою - підприємцем Гонтою Миколою Петровичем в усній (спрощеній) формі було укладено договір поставки товару, за яким позивач взяв на себе зобов'язання поставити товар, а відповідач - здійснити оплату товару, а саме ювелірних виробів.

Як стверджує позивач, ним було здійснено поставки товару відповідачу відповідно до накладних: № 5418 від 16.12.2014 р. на суму 116881,07 грн., №5416 від 16.12.2014 р. на суму 134084,48 грн., № 5415 від 16.12.2014 р. на суму 173608,50 грн. та № 5417 від 16.12.2014 р. на суму 100207,95 грн.

На підтвердження зазначеного позивачем надано до матеріалів справи копії вищезазначених накладних. Термін сплати зазначено до 16.12.2014 р. (а.с.17-25, т.1).

У зв'язку із несплатою товару, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Як слідує з постанови про закриття кримінального провадження від 20.09.2018 р. старшого слідчого відділу Лівобережного відділення Вінницького міського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції Квача С.А., в провадженні Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області перебували матеріали досудового розслідування № 0000752 від 23.02.2018 р. за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В процесі розслідування кримінального провадження слідством встановлено, що в жовтні 2014 року (точна дата та час слідством не установлено) фізична особа - підприємець Сова Ю.Г., основним видом діяльності якого є оптова торгівля годинниками та ювелірними виробами, та фізична особа-підприємець Гонта М.Л., основним видом діяльності якого є виробництво ювелірних і подібних виробів, домовились про поставку ювелірних виробів до міста Одеси, Привозна вулиця, 14, де на той час знаходилося місце реалізації продукції фізичної особи-підприємця Гонти М.Л.

Свідок Іванченко Дмитро Владиславович підтвердив, що він діяв в інтересах фізичної особи-підприємця Сови ІО.Г. та поставив до міста Одеси, Привозна вулиця, 14, ювелірні вироби за накладними: № 4274 від 16.10.2014 р., № 4278 від 16.10.2014 р., №5415 від 16.12.2014 р., № 5416 від 16.12.2014 р., № 5417 від 16.12.2014 р., № 5418 від 16.12.2014 р.

Свідок ОСОБА_9 в телефонній розмові, перебуваючи в м. Одеса, підтвердила той факт, що вона на час виникнення спірних правовідносин, являлася співробітником фізичної особи-підприємця Гонти М.Л. і в її функціональні обов'язки входила реалізація ювелірних виробів від імені фізичної особи-підприємця Гонти М.Л.

Свідок засвідчила той факт, що вона прийняла ювелірні вироби за накладними у представника фізичної особи-підприємця Сови Ю.Г., які в подальшому були нею реалізовані у роздрібній мережі фізичної особи-підприємця Гонти М.Л., де вона працювала, на суму, яку вона не пам'ятає.

Допитаний у якості свідка Сова Ю.Г. підтвердив факт поставки товару та його часткової оплати.

Слідством під час досудового розслідування встановлено факт поставки ювелірних виробів фізичною особою-підприємцем Совою Ю.Г., часткової оплати товару та зі слів заявника заборгованості у розмірі 411,85 грамів у золоті 999,9 проби, що становить 16638,74 дол. США, в перерахунок на національну валюту 468397,16 грн. за курсом НБУ станом на 19.09.2018 р., що підтверджується накладними стосовно оптової торгівлі від 16.12.2014 р. №5418, де зазначено покупця - фізичну особу-підприємця Гонту Миколу Петровича.

Допитаний у якості свідка Гонта М.Л. заперечував факт отримання від фізичної особи-підприємця Сови ІО.Г. ювелірних виробів, знайомство з останнім та ведення будь-яких господарських правовідносин.

Як зазначено у вказаній постанові, слідчим встановлено існування між фізичною особою-підприємцем Совою Ю.Г. та фізичною особою-підприємцем Гонтою Миколою Петровичем договірних відносин щодо поставки ювелірних виробів, а також встановлено відсутність повного розрахунку за поставлені вироби у розмірі 16638,74 дол. США, що в перерахунку на національну валюту складає 468397,16 грн. за курсом НБУ на 19.09.2018 р.

На тій підставі, що вказаний спір виник з цивільно-правових відносин, орган досудового слідства прийшов до висновку, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю за відсутності ознак кримінального правопорушення (а.с.26-27, т.1).

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовними вимогами про стягнення 524782,00 грн. основного боргу та є предметом спору у даній справі.

Крім того, посилаючись на прострочення відповідачем виконання зобов'язань щодо поставки товару, позивачем додатково нараховано до стягнення 60386,00 грн. 3% річних та 520064,34 грн. втрат від інфляції.

Натомість відповідач у відзиві на позов (а.с. 49-50, т.1), в поясненнях, наданих представником у підготовчому засіданні 07.02.2019 р., також заперечував факт отримання товару фізичною особою-підприємцем Гонтою Миколою Петровичем, посилаючись на те, що жодних правовідносин з позивачем відповідач ніколи не мав, господарські та інші договори не укладались, відповідач товар по доданим до позовної заяви накладним не отримував і розрахунки за нього не проводив.

Відповідач стверджував, що видаткові накладні, додані позивачем до позовної заяви на підтвердження поставки товару, не підписував.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Позивач звертаючись з позовом до суду, посилається на те, що він та відповідач є учасниками господарського правовідношення за усним договором купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Так, правовідносини, засновані на договорі купівлі-продажу, регулюється статтями 655-697 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Оцінюючи надані позивачем копії накладних № 4274 від 16.10.2014 р., № 4278 від 16.10.2014 р., №5415 від 16.12.2014 р., № 5416 від 16.12.2014 р., № 5417 від 16.12.2014 р., № 5418 від 16.12.2014 р., на предмет їх допустимості, суд виходить з такого.

Відповідно до чинного законодавства права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

В розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Вимоги до первинного документу наведені у статті 9 даного Закону, яка визначає, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

За змістом ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" факт отримання товару від продавця до покупця повинен підтверджуватися первинним документом. Це може бути специфікація, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства;

первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пункт 2.4. Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затверджене Наказом №88 від 24.05.1995 р. Міністерства фінансів України визначає, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до 2.5 Положення, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Відповідно до п. 2.15. Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Разом з тим, відповідач заперечує підписання накладних та отримання товару за ними.

Враховуючи вказане, з метою з'ясування усіх обставин справи щодо отримання від сторін витребувано оригінали накладних № 4274 від 16.10.2014 р., № 4278 від 16.10.2014 р., №5415 від 16.12.2014 р., № 5416 від 16.12.2014 р., № 5417 від 16.12.2014 р., № 5418 від 16.12.2014 р., однак жодна зі сторін їх суду не надала.

За висновками суду, всупереч вимогам ст.ст. 13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем відповідних допустимих доказів поставки товару відповідачу за накладними: № 4274 від 16.10.2014 р., № 4278 від 16.10.2014 р., №5415 від 16.12.2014 р., № 5416 від 16.12.2014 р., № 5417 від 16.12.2014 р., № 5418 від 16.12.2014 р. до матеріалів справи не надано.

У відповідності до вимог ч.1 ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність даної копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З врахуванням наведеного, за відсутності письмового правочину, оригіналів накладних, довіреностей та будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення сторонами господарських операцій, суд дійшов висновку про недоведення позивачем факту поставки товару за вищевказаними накладними відповідачу.

З врахуванням наведеного, поданими суду доказами позивачем не доведено заборгованість відповідача перед позивачем.

При цьому позивач, звертаючись з даним позовом до суду, послався на те, що поставку позивачем ювелірних виробів відповідачу встановлено слідством під час досудового розслідування.

Даючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд відзначає наступне.

Приписами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для звільнення сторін від доказування, зокрема:

- обставини, визнані судом загальновідомими;

- обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

- вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження від 20.09.2018 р., за відсутності інших доказів, зокрема оригіналів первинних бухгалтерських документів (накладних, довіреностей, податкових накладних тощо) достеменно не підтверджує факт поставки товару позивачем на вказану ним суму.

При цьому суд зазначає, що як зазначено у вказаній постанові слідчого, свідок засвідчила той факт, що вона прийняла ювелірні вироби за накладними у представника фізичної особи-підприємця Сови Ю.Г., які в подальшому були нею реалізовані у роздрібній мережі фізичної особи-підприємця Гонти М.Л.

Натомість у видаткових накладних в графі "Прийняв" зазначено прізвище Гонта та підпис, який відповідач заперечує.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З огляду на викладене, наявні в матеріалах справи докази та зроблені господарським судом в процесі розгляду справи висновки, суд вважає твердження позивача з приводу наявності підстав для задоволення позову недоведеними з мотивів, викладених судом у даному рішенні.

За таких обставин, враховуючи недоведеність позивачем самого факту поставки товару за усним договором відповідачу та прийняття вказаного товару відповідачем, наявності існування та порушення відповідачем своїх господарських зобов'язань перед позивачем, позов про стягнення з відповідача на користь позивача 1105232,34 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України).

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11 березня 2019 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_2)

3 - відповідачу (АДРЕСА_3)