ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

м. Одеса

Справа № 916/2443/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “БК Аверс ЛТД”

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2018, прийняте суддею Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст складено 10.12.2018,

у справі №916/2443/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “БК Аверс ЛТД”

до відповідача: Військової частини А0666

про стягнення 57731,11 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “БК Аверс ЛТД” (далі-ТОВ “БК Аверс ЛТД”) звернулось з позовом до Військової частини А0666 про стягнення з останньої на користь позивача 57731,11 грн, з яких: 49999 грн - основна заборгованість, 2106,83 грн - 3% річних та 5625,28 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за публічним договором про надання послуг по декларуванню товарів.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 02.11.2018 відкрито провадження у справі №916/2443/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.12.2018 у справі №916/2443/18 (суддя Смелянець Г.Є.) у задоволенні позовних вимог відмовлено; судові витрати щодо сплати судового збору покладено на ТОВ “БК Аверс ЛТД”.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ “БК Аверс ЛТД” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2018 у справі №916/2443/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів, які б підтверджували акцептування відповідачем публічної оферти та, як наслідок, свідчили б про укладення між сторонами договору про надання послуг по декларуванню товарів, оскільки належним доказом укладення зазначеного договору є факт оформлення апелянтом низки митних декларацій на підставі документів, наданих відповідачем. Крім того, пункт 6.8 договору (публічна оферта) про надання послуг по декларуванню товарів, розміщеного на веб-сайті позивача, відповідно до якого за результатами надання визначених договором послуг між сторонами підписується акт прийняття-передачі, передбачений у даному договорі лише для зручності ведення бухгалтерського обліку, тому, на думку скаржника, відсутність оформленого акта прийняття-передачі не свідчить про недоведеність факту надання ним послуг.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1762 грн (стаття 7 Закону України “Про державний бюджет України на 2018 рік”).

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (57731,11 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою ТОВ “БК Аверс ЛТД” ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Військова частина А0666 своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що на веб-сайті позивача розміщено договір (публічна оферта) про надання послуг по декларуванню товарів (далі – публічна оферта б/н та б/д), відповідно до якого ТОВ “БК Аверс ЛТД” (“Виконавець”) пропонує фізичним та юридичним особам (“Замовник”) отримати послуги з декларування товарів та інших предметів, майна і транспортних засобів, на умовах викладених у цьому договорі та інших документах, на які у ньому є посилання.

Даний договір є публічним договором у розумінні статті 633 Цивільного кодексу України та договором приєднання, у розумінні умов, викладених у частині першій статті 634 Цивільного кодексу України. Надання Замовнику документів на товар є свідченням беззастережного прийняття умов, викладених у даному Договорі, та вважаються акцептуванням цієї оферти Замовником (преамбула публічної оферти б/н та б/д).

Пунктом 1.1.4 публічної оферти б/н та б/д передбачено, що цей договір регулює взаємні відносини між Виконавцем та Замовником у процесі надання послуг. Згідно умов договору Виконавець зобов’язується надавати послуги з декларування товарів кожному Замовнику, який до нього звернеться, а Замовник зобов’язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати їхню вартість. Виконавець встановлює однакові для всіх Замовників умови надання цих послуг, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договір доводиться до відома усіх Замовників шляхом його розміщення (оприлюднення) на офіційному сайті Виконавця: http://avers.lviv.ua/. Даний договір прирівнюється до укладання сторонами двостороннього письмового договору на умовах, що викладені в цій публічній оферті.

В силу пунктів 2.1, 2.2 публічної оферти б/н та б/д для фізичних чи юридичних осіб підтвердженням повного та безумовного акцептування даної публічної оферти є надання документів Виконавцю для декларування товарів. Договір вважається укладеним з моменту отримання Виконавцем документів від Замовника для декларування товарів чи вчинення інших дій, передбачених договором, що свідчать про згоду дотримуватися умов договору. Оформлення договору у вигляді окремого письмового документу не вимагається. Договір має юридичну силу відповідно до статті 633 Цивільного кодексу України і є рівносильним договору, підписаному сторонами.

Згідно з пунктом 2.4 публічної оферти б/н та б/д укладаючи договір, Замовник автоматично погоджується з повним та безумовним прийняттям положень договору, зокрема, стосовно вартості отриманих послуг.

Виконавець, згідно умов цього договору, а також інформації, зазначеної на сайті Виконавця, зобов’язується надати комплекс послуг з декларування товарів Замовника, а Замовник зобов’язується прийняти та оплатити ці послуги в обсязі та на умовах визначених цим Договором та інформації, зазначеної на сайті Виконавця (пункт 3.1 публічної оферти б/н та б/д).

Відповідно до пункту 4.5 публічної оферти б/н та б/д оформлення ВМД є достатньою підставою для визнання факту виконання робіт Виконавцем в повному обсязі.

Згідно з підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 публічної оферти б/н та б/д Замовник зобов’язаний прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги в порядку та на умовах визначеними цим договором.

За умовами пунктів 6.1, 6.2 публічної оферти б/н та б/д вартість послуг за цим договором встановлюється згідно тарифів, оприлюднених на сайті Замовника. Оплата послуг здійснюється Замовником не пізніше 5 банківських днів по завершенню митного оформлення товару. Авансові платежі необхідні для сплати мита, акцизу, ПДВ та митних процедур на розрахунковий рахунок митниці сплачуються до митного оформлення товару. У разі потреби, сплата сум мита, акцизу, ПДВ та митних процедур може бути здійснена безпосередньо Виконавцем за Замовника.

В силу пункту 6.7 публічної оферти б/н та б/д сторони дійшли згоди, що датою надання послуг є дата завершення митного оформлення митної декларації (виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх надання на паперовому носії).

Після закінчення надання послуги сторони підписують акт прийняття-передачі наданих послуг (пункт 6.8 публічної оферти б/н та б/д).

Відповідно до пунктів 7.1-7.3 публічної оферти б/н та б/д термін дії оферти не обмежений і співпадає зі строком її розміщення на офіційному сайті Виконавця, якщо інше не зазначено на самому сайті. Для Замовника цей договір набуває чинності з моменту передачі документів Виконавцю для декларування товарів. Строк дії договору з Замовником, який акцептував дану оферту, закінчується в момент оплати Замовника отриманих послуг.

Згідно з пунктом 8.1 публічної оферти б/н та б/д за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Місцевим господарським судом також встановлено, що позивачем на підтвердження надання послуг за договором надано до суду відповідні митні декларації, а саме: №UA209200/2017/102956, №UA209200/2017/102964, №UA209200/2017/102962, №UA209 200/2017/102954, №UA209200/2017/102963, №UA209200/2017/102957, №UA209200/2017/ 102958, №UA209200/2017/102955, №UA209200/2017/102959, №UA209200/2017/102961, №UA209200/2017/102966, №UA209200/2017/102960, №UA209200/2017/104059, в яких зазначено, що відправником/експортером є Військова частина А0666, а декларантом/представником - ТОВ “БК Аверс ЛТД”.

За твердженням скаржника, з метою отримання оплати за оформлення вищезазначених митних декларацій ТОВ “БК Аверс ЛТД” звернулось до відповідача з листом №1/08/18 від 03.08.2018, в якому зазначило про направлення на адресу останнього рахунку на оплату наданих послуг та двох примірників підписаного позивачем договору. Крім того, у даному листі позивач просив відповідача повернути один підписаний примірник договору впродовж десяти днів з моменту його отримання.

Докази на підтвердження надсилання відповідачу або отримання останнім листа №1/08/18 від 03.08.2018 у матеріалах справи відсутні.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 57731,11 грн, з яких: 49999 грн - основна заборгованість, 2106,83 грн - 3% річних та 5625,28 грн - інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано актів прийняття-передачі наданих послуг, що унеможливлює встановлення судом дійсного обсягу наданих позивачем послуг з митного оформлення товарів за митними деклараціями, копії яких наявні в матеріалах справи, а відтак і встановлення вартості наданих послуг.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

В силу частин першої, другої статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача, поряд із обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачем, також покладено обов'язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, відповідно до пунктів 2.1, 2.2 публічної оферти б/н та б/д для фізичних чи юридичних осіб підтвердженням повного та безумовного акцептування даної публічної оферти є надання документів Виконавцю для декларування товарів. Договір вважається укладеним з моменту отримання Виконавцем документів від Замовника для декларування товарів чи вчинення інших дій, передбачених договором, що свідчать про згоду дотримуватися умов договору.

Таким чином, колегія суддів враховує, що факт акцептування відповідачем публічної оферти, розміщеної на веб-сайті позивача, та, як наслідок, укладення між сторонами договору про надання послуг по декларуванню товарів може підтверджуватися доказами надання Військовою частиною А0666 документів для здійснення позивачем декларування товарів.

Між тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач здійснив передачу документів для декларування позивачем товарів, що, у свою чергу, не дозволяє встановити факт виникнення між сторонами відповідних зобов’язальних правовідносин.

Водночас, колегією суддів враховується, що системний аналіз умов публічної оферти б/н та б/д свідчить про те, що доказом надання позивачем відповідачу послуг по декларуванню товарів може бути лише підписаний обома сторонами акт приймання-передачі наданих послуг з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.1 публічної оферти б/н та б/д Виконавець, згідно з умовами цього договору, а також інформації, зазначеної на сайті Виконавця, зобов’язується надати комплекс послуг з декларування товарів Замовника, а Замовник зобов’язується прийняти та оплатити ці послуги в обсязі та на умовах визначених цим Договором та інформації, зазначеної на сайті Виконавця (пункт 3.1 публічної оферти б/н та б/д).

Згідно з пунктом 5.2.2 публічної оферти б/н та б/д Замовник зобов’язаний прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги в порядку та на умовах визначеними цим договором.

В силу пункту 6.8 публічної оферти б/н та б/д після закінчення надання послуги сторони підписують акт прийняття-передачі наданих послуг.

Скаржник наголошує на тому, що відповідачу надано низку послуг загальною вартістю 49999 грн, а саме: під час митного декларування 21.05.2017 позивачем здійснено 12 послуг з оформлення основного листа МД у вихідний день, 9 послуг з визначення коду УКТ ЗЕД, 7 послуг з оформлення додаткового листа МД (за 2-й та кожний наступний товар, код УКТ ЗЕД) у вихідний день, одну послугу заповнення CMR у вихідний день, 19 послуг з оформлення електронного інвойсу у вихідний день,6 послуг з проведення фізичного огляду вантажів (за годину), одну послугу з відшкодування митних платежів (транзитні кошти) на суму 2349,86 грн, а під час митного декларування 19.06.2017 позивачем здійснено одну послугу з оформлення основного листа МД, 7 послуг з оформлення додаткового листа МД (за 2-й та кожний наступний товар, код УКТ ЗЕД), 8 послуг з оформлення електронного інвойсу, одну послугу з оформлення ПП, інформаційно-консультативні послуги з питань застосування митного законодавства у кількості 4,728 год.

Проте, відсутність підписаного сторонами акту прийняття-передачі наданих послуг або хоча б доказів складення та направлення на адресу відповідача такого акту не дозволяє колегії суддів ані встановити факт надання позивачем відповідних послуг відповідачу, ані дослідити обсяг послуг з митного оформлення товарів за митним деклараціями та, як наслідок, перевірити заявлену позивачем загальну вартість зазначених ним послуг.

Враховується Південно-західним апеляційним господарським судом і той факт, що ні у позовній заяві, ні у доданих до неї документах позивачем не наведено детального розрахунку наданих, за твердженням останнього, послуг, а лише вказано загальні суми за оформлення митних документів 21.05.2017 (44629,86 грн) та 19.06.2017 (5369,14 грн).

Колегією суддів критично оцінюються доводи скаржника стосовно того, що оформлення ним ВМД є достатньою підставою для визнання факту виконання робіт в повному обсязі, оскільки сам по собі факт оформлення ВМД жодним чином не підтверджує той обсяг послуг, який заявлено позивачем, що виключає можливість визначення їх вартості.

Пунктом 4.5 публічної оферти б/н та б/д оформлення дійсно передбачено, що ВМД є достатньою підставою для визнання факту виконання робіт Виконавцем в повному обсязі.

Між тим, предметом публічної оферти б/н та б/д є надання саме комплексу послуг з митного декларування товарів, а не виконання будь-якого роду робіт.

Водночас, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зауважує, що кількість послуг, про надання яких позивач зазначає у позовній заяві та про стягнення вартості яких заявляє вимоги, відрізняється від кількості наданих до суду митних декларацій.

В силу частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг, що виключає можливість задоволення даної вимоги. При цьому судом першої інстанції правомірно враховано, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від позовних вимог про стягнення основного боргу, а тому також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 03.12.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування цього рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “БК Аверс ЛТД” залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2018 у справі №916/2443/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “БК Аверс ЛТД”.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна