ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Справа № 915/210/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ідентифікаційний код 23399393)

до відповідача: Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№53)» (57113, Миколаївська обл., Миколаївський район, смт Ольшанське, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 08680520)

про: стягнення 49 717,97 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Ярославський Ю.В. - за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

Суть спору:

05.02.2019 акціонерне товариство «Миколаївобленерго» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№53)» заборгованості у розмірі 49717,97 грн, з яких: 44595,14 грн - за фактично спожиту активну електроенергію; 3865,41 грн - пеня; 322,12 грн - 3% річних; 935,30 грн - інфляційні витрати.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № 38/1 від 20.10.2007 про постачання електричної енергії з додатками та додатковими угодами до нього; актів про використану електричну енергію, актів прийняття-передавання товарної продукції; акту прийому-передачі товарної продукції (електроенергії) за вересень, жовтень та грудень 2018 року; рахунків за фактично спожиту активну електроенергію; застосування норм статей 526, 610, 611, 612, 625, 629, Цивільного кодексу України, статей 193, 230 Господарського кодексу України, статей 58, 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 та мотивовані тим, що, незважаючи на надані позивачем рахунки, які отримані уповноваженим представником відповідача під підпис, зобов'язання щодо здійснення розрахунку, взяті на себе за договором відповідач виконував неналежним чином, оплату рахунків за фактично використану електроенергію не проводив, в зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість за фактично спожиту активну електроенергію у розмірі 44595,14 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/210/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 05.03.2019 о 09 год. 30 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

12.02.2019 до суду від позивача надійшла заява № 01/22-862 від 12.02.2019 на виконання вимог ухвали від 08.02.2019, в якій заявник надав арифметичний розрахунок суми основного боргу (44595,14 грн) Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№53)» за фактично спожиту активну електроенергію за період вересня 2018 року по грудень 2018 року.

04.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 53/10-20 від 01.03.2019, у якому Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№53)» частково визнає позовні вимоги позивача по справі № 915/210/19 та повідомляє про часткову сплату заборгованості за спожиту електроенергію за грудень 2018 року в сумі 15000 грн, на підтвердження чого надає платіжне доручення № 7 від 13.02.2019.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

05.03.2019 в судове засідання з'явився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач свого повноважного представника в судове засідання 05.03.2019 не направив, про причини нез'явлення суд не сповістив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання 21.02.2019 відповідачем копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2019 у справі № 915/210/19 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 080.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

05.03.2019 до суду від позивача надійшла заява б/н від 05.03.2019 (вх. № 3471/19), у якій заявник надає пояснення щодо зміни найменування контрагентів за договором № 38/1 від 20.10.2007 про постачання електричної енергії.

Крім того, 05.03.2019 до суду від позивача надійшла заява б/н від 05.03.2019 (вх. № 3472/19), за текстом якої акціонерне товариство «Миколаївобленерго» вказує на здійснення відповідачем оплати за платіжним дорученням № 7 від 13.02.2019 на розрахунковий рахунок іншої юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», у зв'язку з чим, за твердженням позивача, вказані кошти не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором № 38/1 від 20.10.2007 про постачання електричної енергії та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до змісту статей 240, 252 ГПК України, суд 05.03.2019 за результатами розгляду даної справи оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством енергопостачальною компанією «Миколаївобленерго» (нове найменування - акціонерне товариство «Миколаївобленерго», далі - постачальник) та підприємством Ольшанської виправної колонії № 53 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області (нове найменування - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№53)», далі - споживач) був укладений договір № 38/1 про постачання електричної енергії, згідно з предметом якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 150 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії по кожному об'єкту споживача визначається додатком № 8 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

В п. 2.1 Договору зазначено, що під час виконання його умов, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Згідно з пп. 2.2.2 Договору позивач зобов'язався постачати відповідачу (споживачу) електроенергію як різновид товару.

Згідно з пп. 2.3.1, 2.3.3 Договору відповідач зобов'язався виконувати умови цього Договору; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків № 10 «Порядок розрахунків» та № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується в окремих розрахункових документах.

Згідно з п. 9.4 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до умов п. п. 1, 2, 4, 6 додатку № 10 до Договору розрахунковим вважається період з 01 числа місяця по 31 число цього місяця включно (або іншого останнього дня місяця).

Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку об'єктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на останній календарний день місяця та оформлюються «Актом про використану електричну енергію» по наведеному у додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони.

Споживач протягом розрахункового періоду до 20 числа поточного місяця здійснює плановий платіж у розмірі вартості 100 % заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

В день надання «Акту про використану електричну енергію» постачальник надає споживачу рахунок на здійснення планового платежу за активну та реактивну електроенергію та рахунки за фактично спожиту активну електроенергію і фактичне перетікання реактивної електроенергії за розрахунковий період .

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається відповідно до «Акту про використану електричну енергію».

У разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Договором платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснено нарахування;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Протягом дії даного Договору сторони неодноразово укладали між собою додаткові угоди:

30.09.2013 - про викладення в новій редакції додатку № 2 до Договору (щодо переліку об'єктів споживача);

01.06.2014 - про виключення додатку № 5 з Договору;

01.08.2018 - учасники врахували те, що найменування Підприємство Ольшанської виправної колонії № 53 змінено на Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№53)»; крім того, додатки № 1, 1а, 4, 10 до Договору викладено в новій редакції від 01.08.2018.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, до відповідача, як споживача, щодо стягнення з останнього боргу за спожиту активну електроенергію, пені та відсотків річних внаслідок порушення останнім взятих на себе договірних зобов'язань щодо повної та вчасної оплати фактично спожитої електричної енергії.

Підставою - договір про постачання електричної енергії № 38/1 від 20.10.2007 з додатками та додатковими угодами до нього, акти про використану електричну енергію, акти прийняття-передавання товарної продукції; акт прийому-передачі товарної продукції (електроенергії) за вересень, жовтень та грудень 2018 року; рахунки за фактично спожиту активну електроенергію; застосування статей 509, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статей 193, 230 Господарського кодексу України та статті 58, 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про електропостачання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов'язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачити попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

В пп. 1 п. 8.1 та пп. 2 п. 10.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач відпустив, а відповідач прийняв у власність (спожив) активної електричної енергії:

- у вересні 2018 року на 20606,41 грн, про що свідчить акт про прийняття-передавання товарної продукції від 30.09.2018 та акт про використану електричну енергію за вересень 2018 року від 01.10.2018;

- у жовтні 2018 року на 5047,10 грн, про що свідчить акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.10.2018 та акт про використану електричну енергію за жовтень 2018 року від 01.11.2018;

- у грудні 2018 року на суму 18941,63 грн, про що свідчить акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.12.2018 та акт про використану електричну енергію за грудень 2018 року від 01.01.2019.

За даними позивача, які не спростовані відповідачем, останній порушив договірні зобов'язання в частині своєчасності оплати рахунків за спожиту активну електричну енергію та здійснення планових платежів за електричну енергію, за розрахункові періоди з вересня 2018 року по грудень 2018 року, у зв'язку з чим відповідачу була нарахована пеня на загальну суму 3865,41 грн. Крім того, внаслідок неналежного виконання зобов'язань по сплаті рахунків за спожиту активну електричну енергію та здійснення планових платежів за електричну енергію вересня 2018 року по грудень 2018 року відповідачу були нараховані 3 % річних на загальну суму 332,12 грн та інфляційні втрати у розмірі 935,30 грн.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до змісту ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано та не заперечено, що останнім дійсно у спірний період з вересня 2018 року по грудень 2018 року порушені норми та приписи чинного законодавства, в частині повноти та своєчасності проведення оплати за отримані послуги.

Твердження відповідача щодо часткового погашення по даній справі заборгованості за грудень 2018 року розглянуті судом. Разом з тим, у ході дослідження платіжного доручення № 7 від 13.02.2019, на яке Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№53)» посилається, як на підтвердження факту часткового погашення заборгованості, встановлено, що отримувачем платежу у вказаному документі зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», яке не є учасником договірних відносин, що виступають предметом даного позову. Таким чином, відповідачем не доведено факту погашення заборгованості саме перед акціонерним товариством «Миколаївобленерго» у спірних правовідносинах.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості за три місяці 2018 року (вересень, жовтень, грудень) в розмірі 44595,14 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені в розмірі 3865,41 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується в окремих розрахункових документах.

Відповідно до умов п. 6 додатку № 10 до Договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Договором платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснено нарахування; - 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що позивачем суму пені в розмірі 3865,41 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 935,30 грн та 3% річних у розмірі 322,12 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов'язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв'язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі 935,30, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Судом встановлено, що розрахунок індексу інфляції позивачем здійснено без урахування положень абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за спірні періоди за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат до стягнення з відповідача є 750,26 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 185,04 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 322,12 грн за період з вересня 2018 по грудень 2018.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановив, що позивачем суму заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 322,12 грн встановлено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1913,89 грн ((49532,93 / 49717,97) * 100 %= 99,63 %; 99,63 % * 1921,00 = 1913,89) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ідентифікаційний код 23399393) на користь акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (57113, Миколаївська обл., Миколаївський район, смт Ольшанське, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 08680520) заборгованість у розмірі 49532,93 грн, у тому числі: 44595,14 грн - сума основного боргу за фактично спожиту активну електроенергію; 3865,41 грн - пеня; 322,12 грн - 3% річних; 750,26 грн - сума на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції та 1913,89 грн судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення 185,04 грн інфляційних втрат позивачу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (57113, Миколаївська обл., Миколаївський район, смт Ольшанське, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 08680520);

Відповідач: Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ідентифікаційний код 23399393).

Повне рішення складено та підписано 11.03.2019.

Суддя О.Г. Смородінова