ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа№ 910/6952/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 26.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА"

на рішення господарського суду міста Києва

від 12.12.2018 (повний текст рішення складено 26.12.2018)

у справі №910/6952/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Левицький Тарас Олексійович

про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" про відшкодування збитків у розмірі 275049,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням обов'язків третіми особами, залученими відповідачем за договором №1Т про транспортно-експедиторське обслуговування від 05.08.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2018 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізичну особу-підприємця Левицького Тараса Олексійовича.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" про відшкодування збитків задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ- УКРАЇНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" збитки у розмірі 204936 грн 80 коп., судовий збір у розмірі 3074 грн. 05 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15646 грн. 88 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 в частині відмови у задоволенні решти заявлених позивачем збитків, що складаються з 5679,22 грн. - сплаченого мита при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 46569,63 грн. - ПДВ, сплаченого при митному оформлені вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 1275,00 грн. - витрат на митному терміналі під час митного оформлена вантажу, який не був доставлений в місце призначення та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що суд першої інстанції внаслідок незаконної та необґрунтованої відмови у прийнятті митної декларації як доказу сплати митних платежів незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків, що складаються з 5679,22 грн - сплаченого мита при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 46569,63 грн - ПДВ, сплаченого при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась. Також на думку скаржника судом не правильно досліджено та оцінено рахунок на оплату ТОВ «РЛЦ» №2135 від 26.04.2018 на суму 1710 грн та акт надання послуг №2469 від 26.04.2018 на суму 1710 грн внаслідок чого необґрунтовано відмовлено у прийнятті їх в якості доказу понесених позивачем збитків.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 на 26.02.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 в частині стягнення збитків в розмірі 204936,80 грн., а також в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15646,88 грн. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що спірний вантаж тимчасово вилучено Волинською митницею ДФС та знаходиться на складі даного органу; судом не прийнято до уваги повідомлення компанії DTW logistics (Польща) та Волинської митниці ДФС про те, що вантаж помилково завантажено в автотранспортний засіб НОМЕР_2/НОМЕР_3; судом першої інстанції не прийнято до уваги постанову Любомльського районного суду Волинської області від 07.09.2018 та постанову Волиньского апеляційного суду від 26.10.2018, в яких визнано ввезення вантажу помилковим на підставі чого звільнено від адміністративної відповідальності водія автотранспортного засобу НОМЕР_2/НОМЕР_3 ОСОБА_3 та зобов'язано Волинську митницю ДФС прийняти рішення щодо тимчасово вилученого вантажу у відповідності до ст.ст. 190, 243, 488 МК України. Також скаржник стверджує, що судом першої інстанції не враховано те, що позивач перешкоджає відповідачу виконати умови договору та доставити товар; судом не прийнято до уваги п.4.12 та п.4.13 договору. Крім того, на думку скаржника, комісійні банку за відправлення платежу в розмірі 944,55 грн не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до ч.4 ст.23 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів відшкодуванню підлягає плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; 944,55 грн були сплачені позивачем до початку перевезення, а тому вказані грошові кошти ніяким чином не пов'язані з перевезенням, у зв'язку чим вимоги про стягнення збитків в розмірі 944,55 грн. не підлягає задоволенню. Також скаржник вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 15646,88 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивачем не надано доказів про сплачу вказаних грошових коштів саме адвокату (вказані кошти сплачені фізичній особі-підприємцю).

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 25.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18. Зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" на 26.02.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу товариства "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" позивач просить рішення суду залишити без змін в частині задоволених позовних вимог, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду стягнення збитків в розмірі 204936,80 грн., а також в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15646,88 грн. є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду в цій частині ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

13.02.2019 через канцелярію суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" ОСОБА_4 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення компанії DTW logistics (Польща) (з перекладом).

Колегією суддів встановлено, що дане клопотання не містить підпису представника відповідача ОСОБА_4, а тому вирішено повернути без розгляду вказане клопотання відповідно до ч.4 ст.170 ГПК України, оскільки клопотання подано без додержання вимог частини другої цієї статті.

14.02.2019 через канцелярію суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт".

Колегією суддів встановлено, що відзив не містить підпису представника відповідача ОСОБА_4, а тому не приймається судом до уваги.

14.02.2019 через канцелярію суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" ОСОБА_4 надійшла заява про уточнення розміру вимог, в якій зазначено про те, що при направленні апеляційної скарги до суду відповідач просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 в частині стягнення збитків лише в розмірі 204936,80 грн., хоча в самому тексті апеляційної скарги не погоджується і з рішенням суду в частині стягнення збитків в розмірі 944,55 грн. - комісійні банку за відправлення платежу, тому вважає за доцільне уточнити вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 в частині стягнення збитків в розмірі 204936,80 грн. та комісійних банку за відправлення платежу в розмірі 944,55 грн., а також в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15646,88 грн. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Судом апеляційної інстанції прийнято заяву про уточнення розміру вимог; апеляційна скарга розглядалась з урахуванням даної заяви.

19.02.2019 через канцелярію суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив позивача, в якій відповідач просить рішення суду залишити без змін в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 5679,22 грн. - сплаченого мита при митному оформлені вантажу, 46569,63 грн. - ПДВ, сплаченого при митному оформлені вантажу; 1275,00 грн. - витрат на митному терміналі під час митного оформлена вантажу; апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.02.2019 представник третьої особи не з'явився.

Оскільки явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу у відсутність представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА", як експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт", як клієнтом, укладено договір №1Т про транспортно-експедиторське обслуговування (далі - Договір), за умовами якого експедитор від свого імені та за рахунок клієнта зобов'язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації, здійснення та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів клієнта автомобільним, морським, авіа та/або залізничним транспортом на території України та/або за її межами, а клієнт зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги, та інші платежі, передбачені даним договором, а також обґрунтовані затрати експедитора, які підлягають сплаті експедитором третім особам.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що умови надання конкретних послуг, а також перелік конкретних послуг та операцій, що необхідні для здійснення перевезень узгоджуються сторонами в заявці. Заявка є невід'ємною частиною даного договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором, пріоритетними є умови, зазначені в заявці.

Заявка повинна включати наступні відомості: кількість і тип необхідних транспортних засобів; точні адреси місць завантаження і розвантаження вантажу; дата й час подачі транспортного засобу під завантаження, вага й обсяг вантажу, спосіб навантаження; адреси проведення митного оформлення при навантаженні і розвантаженні вантажу; строк доставки вантажу вантажоодержувачеві; сума фрахту; маршрут перевезення; інші особливості перевезення вантажу; інша необхідна інформація з урахуванням специфіки перевезення конкретним видом транспорту (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 2.4.6 Договору, експедитор має право залучати третіх осіб для виконання зобов'язань за договором, експедитор самостійно несе відповідальність перед клієнтом за дії та/або бездіяльність таких третіх осіб.

Як встановлено у п.2.2.7 Договору, експедитор зобов'язаний забезпечити і схоронність прийнятого до перевезення вантажу. У випадку виявлення при розвантаженні недоліків щодо кількості і якості вантажу, забезпечити складання з наступним пред'явленням його клієнту, акту приймання вантажу.

Виходячи зі змісту пунктів 4.1, 4.3, 4.4 та 4.11 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або не виконання своїх обов'язків за цим договором. Експедитор несе відповідальність за вантажу з моменту прийняття вантажу під свою відповідальність до моменту передачі вантажу. У випадку повної або часткової втрати вантажу з вини експедитора, прийнятого в непошкодженій тарі, останній компенсує збиток, нанесений клієнту згідно положень конвенцій, зазначених в п. 1.4. експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіми особами, залученими ними до виконання договору, в тому ж обсязі, що й за власні дії.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом періоду співпраці сторін (п. 8.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору клієнтом було надано експедитору заявку №2 від 22.03.2018 з такими відомостями, зокрема, як дата і час завантаження - 02-05.04.2018; адреса завантаження, повне найменування фірми відправника - JMV Torrelsa Barselona,Via Trajana 50/56, Local n.53, 08030 Barselona Spain; адреса і повне найменування фірми отримувача - ТОВ "Юнайтед Імпорт", с. Щасливе, Бориспільський район, вул. Фестивальна, 19; строк доставки - 16-19.04.2018; маршрут - Іспанія, Україна; опис вантажу - кава, 3 пал., 2000 кг.

Окрім того, на виконання умов Договору клієнтом було надано експедитору заявку №3 від 05.04.2018 з такими відомостями, зокрема, як дата і час завантаження - 10-11/04/18; адреса завантаження, повне найменування фірми відправника - CHOCOLAT MATHES 3 PARC D'ACTIVITES ST JEAN 49330 CHATEAUNEUF SUR SARTHE FRANCE; адреса і повне найменування фірми отримувача -с. Щасливе, Бориспільський район, вул. Перспективна, 4 (територія складів Українська Рибна Компанія Центр) - склад Юнайтед Фудс рампа №4-6; строк доставки - 20-23.04.2018; маршрут - Франція - Польща - Україна; опис вантажу - шоколадні цукерки (трюфель) в асортименті 9 ящиків 5 палет, до 2,5 тонн, висота палет 1800 мм.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання залученими експедитором до виконання обов'язків за Договором третіми особами було втрачено 100% вантажу, який повинен був надійти на адресу відповідача на підставі заявки №2 від 22.03.2018, а саме: кава "TOMASSO SUPERIOR BEANS" (850 пачок по 453 гр.), "TOMASSO INTENSO BEANS" (525 пачок по 1000 гр.), "TOMASSO DELICADO BEANS" (2160 пачок по 250 гр.), на загальну суму 6494,50 Євро. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача збитки внаслідок неналежного виконання обов'язків за Договором у розмірі 275049,93 грн, з яких: 203992,25 грн. - вартість вантажу, сплачена постачальнику 07.05.2018 (6494,50 Євро), доставка якого не відбулась; 5679,22 грн - сплачене мито при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 46569,63 грн - ПДВ, сплачений при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 944,55 грн - комісія за відправлення платежу за товар, що фактично не поставлено, списана банком 07.05.2018; 1275,00 грн - витрати на митному терміналі під час митного оформлення вантажу, який не був доставлений в місце призначення; 16589,28 грн - вартість друку на упаковці товару, який не було поставлено.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що 19.04.2018 на митному переході Ягодин Волинської митниці ДФС складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.04.2018 №U720510/2018/120070, з якого вбачається, що в автотранспортному засобі НОМЕР_2/НОМЕР_3 під виглядом товару (повітряні кульки) у вантажному відсіку переміщувався товар, а саме: кава "TOMASSO SUPERIOR BEAN" (850 пачок по 453 гр.), "TOMASSO INTENSO BEAN" (525 пачок по 1000 гр.), "TOMASSO DELICADO BEAN" (2160 пачок по 250 гр.), а також на водія автотранспортного засобу НОМЕР_2/НОМЕР_3 - ОСОБА_3 складено протокол №2035/20500/2018 від 19.04.2018. За твердженнями відповідача, вантаж не втрачений, завезений на територію України помилково та знаходиться на митному складі Волинської митниці. Після вирішення питання про відповідальність перевізника в суді Любомльського районного суду Волинської області, митним органом повинно бути прийнято рішення щодо реекспорту вказаного вантажу, а вантаж буде вивезений на територію Польщі, після чого буде ввезений на територію України та переданий позивачу, а відповідач в подальшому виконає взяті на себе зобов'язання за Договором, при цьому позивач набуде право на повернення сплачених митних зборів. Відповідач вважає, що в частині задоволення позовної заяви щодо відшкодування збитків внаслідок неналежного виконання обов'язків за Договором на суму 275049,93 грн. необхідно відмовити повністю.

Спір у справі стосується стягнення збитків внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором про транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування, зазначені в статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

В пункті 2.4.6 Договору визначено, що експедитор має право залучати третіх осіб для виконання зобов'язань за договором, експедитор самостійно несе відповідальність перед клієнтом за дії та/або бездіяльність таких третіх осіб.

Таким чином, з огляду на положення ст. 932 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", а також умови Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" як експедитор за Договором несе відповідальність перед клієнтом за доставку товару.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, на виконання умов Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" було здійснено організацію перевезення вантажу (3 палети кави вагою 1721 кг) за заявкою №2 від 22.03.2018, а саме: кава "TOMASSO SUPERIOR BEANS" (850 пачок по 453 гр.), "TOMASSO INTENSO BEANS" (525 пачок по 1000 гр.), "TOMASSO DELICADO BEANS" (2160 пачок по 250 гр.).

При цьому, на виконання зобов'язань за Договором відповідачем було залучено Компанію "F.S MACKENZIE INTERNATIONAL LTD" для здійснення доставки вантажу з Іспанії до Польщі на склад компанії DTW logistics (транспортний засіб WGM48x2), а також фізичну особу-підприємця Левицького Тараса Олексійовича для здійснення доставки вантажу зі складу компанії DTW logistics за місцем призначення, вказаним в заявці №2 від 22.03.2018 (транспортний засіб НОМЕР_1/НОМЕР_4).

Факт відправлення вказаного вантажу JMV Torrelsa Barselona (вантажовідправник) підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 11.04.2018, інвойсом №, сертифікатом якості, пакувальним листом.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 117 від 16.04.2018 ФОП Левицький Т.О. здійснював перевезення вантажу зі складу компанії DTW logistics до України.

За наслідками проведення 25.04.2018 Волинською митницею ДФС митного огляду вантажу, перевезення якого здійснював ФОП Левицький Т.О. у автомобілі НОМЕР_1/НОМЕР_4, було складено Акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної клажі та багажу; в п. 8.3.4 якого зазначено: "Поставка 6. Митне оформлення завершено за ЕМД UA 125220/2018/704229, що слідував на адресу ТОВ "Юнайтед Імпорт" від JMV - Jose Maria Vieira S.A. - кава смажена з кофеїном в зернах в асортименті згідно ТСД 1691,37 грн фактично відсутній у відсіку ТЗ. Зокрема, при ретельному огляді виявлено вантаж без документів, за зовнішніми ознаками має вигляд декоративних повітряних кульок. 3 палети загальною вагою 1694 кг брутто, на пакуванні нанесено маркування Europa Uno Trade Ukraine LLS.

27.04.2018 позивач направив Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" претензію №16 про відшкодування збитків внаслідок невиконання залученими експедитором третіми особами до виконання обов'язків за Договором щодо поставки вантажу вартістю 297155,39 грн., у відповідь на яку відповідач листом №1-ю від 03.05.2018 повідомив про необхідність надання документів на вантаж, а також те, що вантаж на складі DTW logistics помилково завантажено в інший автомобіль НОМЕР_2/НОМЕР_3, який на даний час знаходиться на митному переході "Ягодин" Волинської митниці ДФС.

У відповідь на лист №1-ю від 03.05.2018 позивач листом №18 від 14.05.2018 направив відповідачу копії документів та вимагав відшкодувати завдані збитки в розмірі 275049,77 грн.

Листом від 21.05.2018 №1-ю Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" повідомило позивача про тимчасове призупинення розгляду його претензії до врегулювання питання щодо повернення вантажу в порядку реекспорту на територію Польщі та направлення останнього позивачу.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження доставки Товариству з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" вантажу за заявкою №2 від 22.03.2018 у встановлений строк - з 16.04.2018 по 19.04.2018. Окрім того, відповідачем також не заперечується того, що вантаж одержувачу доставлено не було.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України № 57-V від 01.08.2006 "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За приписами ст. 3 Конвенції, для її цілей, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Згідно ст. 9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Згідно ст. 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Відповідно до п. 4.3 Договору, експедитор несе відповідальність за вантаж з моменту прийняття вантажу під свою відповідальність до моменту передачі вантажу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач в порушення умов Договору не виконав свої зобов'язання належним чином, не доставив спірний вантаж у встановлений строк, останній має нести відповідальність за незабезпечення його схоронності, передбачену статтями 924, 934 Цивільного кодексу України, статті 314 Господарського кодексу України, статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Заперечення відповідача стосовно того, що вантаж не втрачений, оскільки завезений на територію України помилково в іншому транспортному засобі та знаходиться на митному складі Волинської митниці, а після вирішення питання про відповідальність перевізника у суді Любомльського районного суду Волинської області, митним органом буде прийнято рішення щодо реекспорту вказаного вантажу на територію Польщі, після чого буде ввезений на територію України та переданий позивачу, а відповідач виконає взяті на себе зобов'язання за Договором, при цьому позивач набуде право на повернення сплачених митних зборів, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

19.04.2018 на митному переході Ягодин Волинської митниці ДФС складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.04.2018 № U720510/2018/120070, в п. 8.3.4 якого зазначено, що в автотранспортному засобі НОМЕР_2/НОМЕР_3 під виглядом товару "повітряні кульки" на адресу ТОВ "Європа Уно Трейд Україна" у вантажному відсіку під митним забезпеченням переміщувався товар, а саме кава "TOMASSO AROMA GRANDE SUPERIOR" кількістю 444 пачки по 453 гр., "TOMASSO AROMA GRANDE INTENSO" кількістю 523 пачки по 1000 гр., "TOMASSO AROMA GRANDE DELICADO" кількістю 2160 пачки по 250 гр.; виявлені товари були розміщені на 3 піддонах з маркуванням виробника.

Проте, з вказаного Акту неможливо встановити, що зазначений в акті товар є саме тим товаром, який був предметом заявки №2 від 22.03.2018, оскільки назва та кількісні характеристики кави відрізняються від зазначених у Інвойсі № від 28.03.2018 та товаросупровідних документах на вантаж. Крім того, в Акті не міститься жодних вказівок про те, що вантажодержувчем є саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт".

Також колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про те, що митним органом буде прийнято рішення щодо реекспорту вантажу, та вантаж буде вивезений на територію Польщі, після чого буде ввезений на територію України та переданий позивачу, є лише його припущеннями.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Відтак, оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у порушенні своїх зобов'язань щодо збереження вантажу; безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через незабезпечення схоронності вантажу; самої шкоди та вини.

При цьому, при визначенні розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про їх обґрунтованість на суму 204936,80 грн, які складаються з вартості вантажу (кави) 6494,50 Євро, що еквівалентно 203992,25 грн., сплаченої позивачем постачальнику JMV Torrelsa Barselona, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 07.05.2018 та комісії банку за відправлення цього платежу за товар у розмірі 944,55 грн.

Водночас суд вважає недоведеними решту заявлених позивачем збитків, що складаються з 5679,22 грн - сплаченого мита при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 46569,63 грн - ПДВ, сплаченого при митному оформленні вантажу, фактична доставка якого не відбулась; 1275,00 грн - витрат на митному терміналі під час митного оформлення вантажу, який не був доставлений в місце призначення; 16589,28 грн - витрат, пов'язаних з вартістю друку на упаковці товару, який не було поставлено.

Так, суд апеляційної інстанції не приймає в якості належного доказу на підтвердження сплати позивачем мита у розмірі 5679,22 грн та податку на додану вартість у розмірі 46569,63 грн митну декларацію №UA/125220/2018/104229 від 19.04.2018, оскільки зазначення цих сум у її розділі "В подробиці розрахунків" не свідчить про їх фактичну сплату, з огляду на відсутність в матеріалах справи інших доказів сплати (платіжних документів, банківських виписок тощо).

Також, не обґрунтовані належним чином збитки у розмірі 1275,00 грн - витрати на митному терміналі під час митного оформлення вантажу, який не був доставлений в місце призначення, оскільки з рахунку на оплату ТОВ "РЛЦ" №2135 від 26.04.2018 на суму 1710,00 грн та акта надання послуг №2469 від 26.04.2018 на суму 1710,00 грн. не вбачається, що ці послуги стосуються саме перевезення спірного вантажу. Окрім того, доказів сплати коштів за надані послуги у розмірі 1710,00 грн позивачем надано не було.

Також необґрунтованим є понесення позивачем збитків, що являють собою витрат, пов'язаних з вартістю друку на упаковці товару (кави) у розмірі 16589,28 грн, оскільки з поданих доказів (договори, інвойси, акти виконаних робіт, виписки по рахунку, розрахунки) неможливо дійти однозначного висновку про те, що друк здійснювався саме на упаковці тієї партії товару, що не була доставлена.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення збитків у розмірі 204936 грн 80 коп. (які складаються з вартості вантажу (кави) 6494,50 Євро, що еквівалентно 203992,25 грн., сплаченої позивачем постачальнику JMV Torrelsa Barselona, та комісії банку за відправлення цього платежу за товар у розмірі 944,55 грн. В іншій частині в позові відмовити.

Стосовно заперечень відповідача щодо стягнення судом першої інстанції понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 15646,88 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката відповідачем надано суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги №12/19-04 від 19.04.2018, укладений між позивачем (клієнт) та адвокатом Відановою Оленою Василівною, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги з детальним описом вартості послуг адвоката, копію акту наданих послуг №16-2018 від 01.06.2018 з детальним описом наданих послуг, а також платіжне доручення про оплату позивачем послуг за вказаним вище договором.

Відповідно до п. 3.1 договору про надання правничої допомоги №12/19-04 від 19.04.2018, клієнт зобов'язується сплатити адвокату вартість правничої допомоги (гонорар), що становить 25000,00 грн.

Позивач сплатив за надані послуги за вказаним Договором 25000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №366 від 01.06.2018.

Як вбачається з акта наданих послуг №16-2018 від 01.06.2018, адвокатом Відановою Оленою Василівною за договором про надання правничої допомоги №12/19-04 від 19.04.2018 було надано позивачу такі послуги: участь адвоката у врегулюванні питання в митниці під час прийняття рішення щодо складання протоколу про порушення митних правил (2000,00 грн); участь адвоката підчас проведення огляду автомобіля та складання акту про відсутність вантажу (2000,00 грн); складання та направлення претензій відповідачу (досудове врегулювання) (3000,00 грн); зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (1000,00 грн); збір доказів, робота з документами (10 годин роботи адвоката) (7000,00 грн); підготовка та подання до господарського суду міста Києва позовної заяви до ТОВ "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" про відшкодування збитків внаслідок неналежного виконання обов'язків за договором (5000,00 грн); гонорар за представництво в суді (5000,00 грн).

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, частина витрат позивача на професійну правничу допомогу за договором, а саме: участь адвоката у врегулюванні питання в митниці під час прийняття рішення щодо складання протоколу про порушення митних правил (2000,00 грн); участь адвоката під час проведення огляду автомобіля та складання акту про відсутність вантажу (2000,00 грн) є необгрунтованими у зв'язку з чим ці витрати відповідачем відшкодуванню не підлягають.

Твердження відповідача про те, що суми, які сплачені стороною на правничу допомогу не на рахунок адвоката, а на рахунок фізичної особи-підприємця, а тому не підлягають відшкодуванню, є безпідставними з огляду на наступне.

Фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність можуть зареєструватись фізичними особами-підприємцями за відсутності обмежень на зайняття підприємницькою діяльністю, які встановлені законом.

Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа здійснює незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується в контролюючих органах як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.7 розд. VI Порядку обліку платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, фізична особа, яка зареєстрована як підприємець та при цьому така особа здійснює незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується в контролюючих органах як фізична особа-підприємець.

Тобто, фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, може зареєструватись фізичною особою-підприємцем за відсутності обмежень на зайняття підприємницькою діяльністю, які встановлені законом.

Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076- VI не заборонено займатись адвокатською діяльністю фізичній особі, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Віданова Олена Василівна зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 05.10.2012, з основним видом діяльності за кодом КВЕД 69.10 - Діяльність у сфері права, а також як адвокат з 29.05.2012 обліковується у Раді адвокатів міста Києва.

Отже, судом першої інстанції правомірно розподілено судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу адвоката та стягнуто з відповідача на користь позивача 15646,88 грн. відповідних витрат.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, та на які вони посилаються як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Імпорт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/6952/18 - без змін.

Матеріали справи №910/6952/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 13.03.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна