АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1302/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору

у справі №916/1302/18

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА"

про стягнення 750 970, 20 грн.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 Державне підприємство "Адміністрація морський портів України" в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА", про стягнення заборгованості за договором № КД-7786 від 01.09.2005 у розмірі 679724,71грн., пені у розмірі 63927,95грн. та 3% річних у розмірі 7268,02грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.08.2018 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1302/18.

04.10.2018 учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору подано позовну заяву, відповідно до якої заявник, просив суд визнати недійсною додаткову угоду №КД-7786/5 від 01.07.2010 про внесення змін до договору оренди № КД-7786 від 01.09.2005; визнати протиправним застосування Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" для розрахунку за період з вересня 2017 до квітня 2018 р.р. суми заборгованості за договором оренди державного рухомого майна № КД-7786 від 01.09.2005 умов додаткової угоди № КД-7786/5 від 01.07.2010 про внесення змін до договору оренди №КД-7786 від 01.09.2005; відмовити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" у задоволенні заявлених ним позовних вимог повністю.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 09.10.2018 позовна заява ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", разом з доданими до неї документами повернута заявнику на підставі ч. 2 ст. 49, ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.10.2018 у справі № 916/1302/18 залишено без змін.

17.12.2018 учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору подано позовну заяву, відповідно до якої просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до заявленої державним підприємством "Адміністрація морських портів України" заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" за договором №КД-7786 від 01.09.2005 р. у розмірі 679724,71 грн., пені у розмірі 63927,95 грн. та 3% річних у розмірі 7268,02 грн., на загальну суму 751970,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 повернуто ОСОБА_1 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої державним підприємством "Адміністрація морських портів України" заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" за договором №КД-7786 від 01.09.2005 р. у розмірі 679724,71 грн., пені у розмірі 63927,95 грн. та 3% річних у розмірі 7268,02 грн., на загальну суму 751970,20 грн., - разом з доданими до неї документами.

В обґрунтування оскаржуваної ухвали судом першої інстанції з посиланням на приписи статті 49 ГПК України зазначено, що ОСОБА_1 не вступив у справу на стороні позивача чи відповідача як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також предмет позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" не співпадає з предметом спору, який розглядається у справі.

Також місцевим господарським судом відзначено, що заява ТОВ "МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ" про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у порядку ст. 50 ГПК України буде розглянута судом у наступному судовому засіданні.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, згідно якої просить суд апеляційної інстанції ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018, що перешкоджає подальшому провадженню у справі №916/1302/18 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, оскільки за встановленою ст. 20 Господарського процесуального кодексу України предметною та суб'єктною юрисдикцією господарських судів подана ним, як учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ", позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору №916/1302/18, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а отже підстави для відмови у відкритті провадження у справі відсутні. Крім того, на думку апелянта, незалежно від суб'єктного складу справи у спорах, що виникають з інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах, підлягають розгляду господарськими судами.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1302/18 за апеляційною скаргою учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018, визначено розгляд апеляційної скарги учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1302/18 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

04.02.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРСЬКИЙ КЛУБ "ТЦФ" в якому товариство зазначає, що погоджується із доводами апеляційної скарги, просить її задовольнити, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 скасувати.

Також, 04.02.2019 до Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) в якому позивач зазначає, що не погоджується із доводами за апеляційною скаргою, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, за твердженням позивача, спір між сторонами виник щодо орендних платежів за вересень 2017 року - квітень 2018 року включно, що підлягають сплаті за умовами діючого договору оренди рухомого майна № КД-7786 від 01.09.2005, тобто щодо виконання суто грошового зобов'язання товариства перед позивачем і не стосується прав та обов'язків ОСОБА_1, як учасника товариства.

18.02.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 про відвід судді члена-колегії Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 визнано необґрунтованим відвід судді Лавриненко Л.В. у справі №916/1302/18, передано справу для вирішення питання про відвід судді Лавриненко Л.В. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України та зупинено апеляційне провадження у справі №916/1302/18 за апеляційною скаргою учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 до вирішення питання про відвід судді Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 (суддя Будішевська Л.О.) у задоволенні заяви учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 про відвід судді-учасника колегії Лавриненко Л.В. в апеляційному провадженні у справі №916/1302/18 відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 апеляційне провадження у справі поновлено.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 про відкриття провадження у справі позивачем отримано 28.01.2019, відповідачем та апелянтом - 31.01.2019.

Однак станом на 05.03.2019 до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Учасники справи скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями процесуального законодавства позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Учасники справи це суб'єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов'язання (боржник).

Статтею 49 ГПК України визначено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно з ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За приписами ст. 180 ГПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Статтею 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

У рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" визначено, право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

З аналізу наведених правових норм випливає, що право подати до однієї або декількох сторін позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред'явлення позовів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин 1, 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

Колегія суддів виходить з того, що на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов'язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмету спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Адміністрація морський портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА" (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"), про стягнення заборгованості за договором №КД-7786 від 01.09.2005 у розмірі 679724,71грн., пені у розмірі 63927,95грн. та 3% річних у розмірі 7268,02грн., з підстав неналежного виконання з боку відповідача грошових зобов'язань зі сплати орендних платежів.

Натомість, учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1, звертаючись з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заявив вимогу до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої позивачем заборгованості відповідача за договором №КД-7786 від 01.09.2005 у розмірі 679724,71 грн., пені у розмірі 63927,95 грн. та 3% річних у розмірі 7268,02 грн., на загальну суму 751970,20 грн.

При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що вчинення правочину (додаткової угоди № КД-7786/5 від 01.07.2010), спрямованої на зміну умов Договору № КД-7786 від 01.09.2005, вартість (сума) якої значно перевищує 100 000, 00 грн., (умова п. 8.4.8 Статуту) без відповідного рішення та волі учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ", порушує його корпоративні права, як учасника Товариства, а саме на участь в управлінні справами Товариства, які передбачені Статутом. Недійсний правочин в силу положень ст. 216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, у зв'язку з чим заявник вважав протиправним застосування Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" для розрахунку за період з вересня 2017 до квітня 2018 р.р. суми заборгованості за договором оренди державного рухомого майна № КД-7786 від 01.09.2005 умов додаткової угоди № КД-7786/5 від 01.07.2010 про внесення змін до договору оренди №КД-7786 від 01.09.2005 та явними підстави для відмови у задоволенні позову Адміністрації.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.02.2019 у справі №916/1743/18.

Крім того колегія суддів відзначає, що з урахуванням приписів ст.ст. 49, 180 ГПК України зустрічний позов може бути пред'явлено саме відповідачем, натомість ОСОБА_1 не є відповідачем у цій справі, а його вимоги не є самостійними вимогами на предмет спору у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, судова колегія відзначає, що така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Отже, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано повернуто подану заявником позовну заяву у зв'язку з тим, що вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому колегія суддів враховує, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався положеннями частини 2 статті 49, статей 180, 234 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, у мотивувальній частині зазначеної ухвали в якості підстав для повернення заявнику позовної заяви процитована частина 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції положень частини 6 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, адже наведена процесуальна норма при постановленні ухвали суду першої інстанції по суті не застосовувалась.

З огляду на зазначене, доводи апелянта в цій частині колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймаються до уваги.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскаржуваного судового рішення з порушеннями, які ст. 280 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав його зміни чи скасування, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, а тому апеляційна скарга учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1302/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 13.03.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.