ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2906/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 р.

по справі № 916/2906/18

за позовом Приватного підприємства "Ліра" м. Одеса

до відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про вжиття заходів щодо забезпечення позову до подання позовної заяви

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.

час та місце винесення ухвали: 28.12.2018 р., м. Одеса, пр. - т. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області.

за участю представників сторін:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради: Тарановський Д.С.

від Приватного підприємства "Ліра" м. Одеса: Дацка Л.А., Гусельщикова М.А.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 р. по справі № 916/2906/18.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.

В грудні 2018 р. Приватне підприємство "Ліра" м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою, - вул. Дніпропетровська дорога, 70 у м. Одесі, (нова назва: вул. Семена Палія), загальною площею 350,00 кв. м., до подання позовної заяви.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що 17.12.2018 р. ним отримано лист від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, щодо не продовження строку дії договору оренди. Вказаний лист містив вимогу про повернення об'єкту оренди у 15-ти денний термін з дати закінчення строку дії договору оренди, а саме до 15.01.2019 р., та передачу департаменту ключів та нежитлового приміщення за актом приймання-передачі.

Враховуючи той факт, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради, як орендодавець має всі повноваження для розпорядження нежитловим приміщенням розташованим за адресою: вул. Дніпропетровська дорога, 70 у м. Одесі, загальною площею 350,00 кв. м., Приватне підприємство "Ліра" м. Одеса вважає, що має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, у зв'язку з чим існує загроза неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову, що призведе до неможливості поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору оренди нежитлового приміщення №7/004 від 16.12.1998 р. продовженим (поновленим) на новий строк.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 р. заяву Приватного підприємства "Ліра" м. Одеса задоволено у повному обсязі та заборонено Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо нежитлового приміщення розташованого за адресою: вул. Семена Палія (Дніпропетровська дорога), 70 у м. Одесі, загальною площею 350,00 кв. м.

Наведена ухвала мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду і унеможливити поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Не погодившись з наведеною ухвалою, Департамент комунальної власності Одеської міської ради оскаржив її до Південно - західного апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах оскарження заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, Приватне підприємство "Ліра" м. Одеса вважає, що має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, і стверджує про наявність загрози неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову та неможливості поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору оренди нежитлового приміщення №7/004 від 16.12.1998 р. продовженим (поновленим) на новий строк.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як свідчать матеріали справи, 16.12.1998 р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Евріка" (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 7/004 загальною площею 558,0кв.м. першого поверху за адресою вул. Дніпропетровська дорога. 70 у м. Одесі з метою розміщення магазину (100кв.м.) та ресторану (480,2кв.м.) зі строком дії договору з 16.12.1998 р. по 16.12.2008 р.

Додатковим погодженням до договору оренди було змінено назву орендаря з Товариства з обмеженою відповідальністю "Евріка" м. Одеса на Приватне підприємство "Ліра" м. Одеса.

Додатковим погодженням від 05.11.2003 р. до договору оренди, строк оренди нежитлового приміщення загальною площею 558,0 кв.м першого поверху, розташоване за адресою: вул. Дніпропетровська дорога, 70 у м. Одесі подовжено до 31.12.2018 р.

17.12.2018 р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Приватного підприємства "Ліра" м. Одеса з листом - вимогою про повернення об'єкту оренди у 15-ти денний термін з дати закінчення строку дії договору оренди, а саме до 15.01.2019 р., передачу департаменту ключів та нежитлового приміщення за актом приймання-передачі.

Приватне підприємство "Ліра" м. Одеса, посилаючись на «наявність загрози» неможливості виконання рішення суду щодо поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору оренди нежитлового приміщення від 16.12.1998 р. № 7/004 продовженим (поновленим) на новий строк, жодного доказу про існування реальної загрози порушення його прав до матеріалів справи не надав.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога Департаменту комунальної власності Одеської міської ради викладена в листі від 17.12.2018 р. про повернення орендованого приміщення за актом приймання передачі, жодним чином не порушує законні права Приватного підприємства "Ліра" м. Одеса, оскільки строк дії договору оренди сплив, орендодавець не має намір продовжувати його дію, та департамент, як розпорядник нежитлового приміщення, має право розпоряджатися ним на власний розсуд, а тому заборона власникові (уповноваженій ним особі) вчиняти будь-які дії щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Семена Палія (Дніпропетровська дорога), 70 у м. Одесі, загальною площею 350,00 кв. м., цілком і повністю порушує законні права та інтереси Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, як розпорядника цього нежитлового приміщення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну не можливість виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 р. по справі № 916/2906/18 підлягає скасуванню, як така, що не відповідає нормам процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 267-282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2018 р. по справі № 916/2906/18 скасувати.

Приватному підприємству "Ліра" м. Одеса у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2019 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

І. Г. Філінюк