ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" лютого 2019 р. Cправа № 902/674/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Козятинської міської ради, м. Козятин, Вінницька область

до: Козятинської районної ради, м. Козятин, Вінницька область

про визнання протиправним та скасування рішення

За участю секретаря судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача: не з'явився.

відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 515-01-20 від 10.09.2018 видана на один рік.

В С Т А Н О В И В :

22.10.2018 до суду надійшов позов Козятинської міської ради до Козятинської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 р. № 03-23-07 Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів."

Згідно витягу з автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 вказану позовну заяву передано на розгляд судді Банаську О.О.

Ухвалою від 26.10.2018 позовну заяву б/н від 18.10.2018 залишено без руху.

12.11.2018 від позивача до суду надійшла заява № 2092/18 від 09.11.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

В зв'язку з перебуванням судді Банасько О.О. у відрядженні, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 13.11.2018, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/674/18 за результатами якого справу передано на розгляд судді Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою суду від 13.11.2018 справу № 902/674/18 прийнято до провадження новим складом суду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12.12.2018. Також даною ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 19.11.2018 з метою передачі на розгляд раніше визначеному складу суду справи № 902/674/18, здійснено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді Банаську О.О.

Ухвалою суду від 22.11.2018 справу № 902/674/18 прийнято до провадження новим складом суду.

29.11.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 690-01-08 від 28.11.2018, в якому останній просить суд закрити провадження у справі № 902/674/18, зазначаючи що спір не відноситься до компетенції господарських судів. Додатком до відзиву додано ряд документів.

11.12.2018 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання № 712-01-08 від 11.12.2018, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

12.12.2018 до суду засобами факсимільного зв'язку надійшло клопотання представника відповідача № 712-01-08 від 11.12.2018, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв'язку з хворобою.

Ухвалою суду від 12.12.2019 відкладено розгляд справи до 21.01.2019.

В судовому засіданні 21.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання до 14.02.2019 про що постановлено ухвалу та занесено відомості до протоколу судового засідання.

Крім того, про дату наступного судового засідання повідомлено сторін під розпис в розписці суду 21.01.2019.

В судовому засіданні 14.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2019, про що повідомлено сторін під розпис в розписці суду від 14.02.2019.

В судовому засіданні 21.02.2019 відкладено розгляд справи до 26.02.2019, про що повідомлено сторін під розпис в розписці суду від 21.02.2019.

В судове засідання 21.02.2019 представник позивача не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме під розпис у судовому засіданні 21.02.2019.

З огляду на вказане при неявці позивача судом враховується наступне.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У рішенні у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як встановлено судом, що обізнаність позивача про дату, час та місце проведення судового засідання підтверджується розпискою суду від 21.02.2019.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 № 03-23-07 було внесено зміни до статуту Комунальної у станови "Козятинський районний трудовий архів", яким визначено юридичну адресу підприємства вул. Шевченка, 1, с. Махнівка, Козятинський район, Вінницька область, а поштова адреса (місце знаходження) вул. Незалежності, 75, м. Козятин.

За твердженнями позивача прийняте рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Зокрема, як зазначає позивач, зміна юридичної адреси та перереєстрація Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів" на юридичну адресу за межами м. Козятин потягне за собою недотримання коштів до бюджету міста у вигляді податку на прибуток фізичних осіб, хоча свою діяльність підприємство і надалі здійснює на території м. Козятин.

Також, відповідачем порушено строки оприлюднення рішення до дати їх розгляду відповідно до приписів ч. 3 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Крім того, Козятинською районною радою під час прийняття зазначеного рішення порушено також п.12 регламенту роботи Козятинської районної ради 7 скликання, в якому передбачено, що до порядку денного можуть бути включені проекти рішень, які оприлюднені у встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації" порядку не пізніше, як за 20 робочих днів до розгляду їх на пленарному засіданні сесії районної ради.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та просить суд закрити провадження у справі, вказуючи на те, що Козятинська районна рада є суб'єктом владних повноважень, що здійснює в даних правовідносинах владні управлінські функції, оскільки відповідно до п. 1.1. Статуту комунальної установи "Козятинський районний Трудовий архів" комунальна установа "Козятинський районний Трудовий архів" є спільною власністю територіальних громад Козятинського району та засновником установи є Козятинська районна рада.

Зокрема, як зазначає відповідач, згідно п. 20 ч.1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні ради наділені повноваженнями щодо вирішення в установленому законом порядку питань стосовно управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних рад, призначення і звільнення їх керівників.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 02.10.2018 Головою Калинівської районної ради Вінницької області підписано Розпорядження № 63 про проведення пленарного засідання 23 позачергової сесії Козятинської районної ради 7 скликання (а.с. 60, т. 1).

04.10.2019 Козятинською районною радою Вінницької області на 23 сесії 7 скликання № 03-23-07 прийнято рішення "Про внесення змін до Статуту комунальної установи "Козятинський районний Трудовий архів" та затвердження в новій редакції, відповідно до якого внесено зміни до розділу 1 "ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ" Статуту комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів", яким визначено юридичну адресу установи вул. Шевченка, 1, с. Махнівка, Козятинський район, Вінницька область, 22133, а поштову адресу (місце знаходження) вул. Незалежності, 75, м. Козятин, 22100 (а.с.51, 1).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Козятинська міська рада звернулась з позовом до суду про визнання протиправним та скасування рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 р. № 03-23-07 Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів."

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звернення до господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного прав і охоронюваних законом інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Здійснюючи оцінку порушеного права позивача, в контексті зазначених обставин та змісту правовідносин, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Із матеріалів справи та змісту позовної заяви слідує, що в якості права яке порушується у зв'язку із прийняттям оспорюваного рішення являється право міської ради на отримання коштів до міського бюджету у вигляді податку на доходи фізичних осіб.

Разом з тим суд зазначає, що порядок сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету передбачено статтею 168 Податкового кодексу України, згідно якої податок на доходи фізичних осіб, утриманий з доходів резидентів, підлягає зарахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ із змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 2 статті 64 Бюджетного кодексу України податок на доходи фізичних осіб, який сплачується податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного місцевого бюджету за її місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку на доходи фізичних осіб, нарахованого на доходи, що сплачуються фізичній особі.

Відповідно до підпункту 10.13 пункту 10 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, у разі зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду.

До закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

У свою чергу пп. 7.1 п. 7 Порядку визначено, якщо відповідно до законодавства в платника податків, крім обов'язків щодо подання податкових декларацій (розрахунків, звітів) та/або нарахування, утримання або сплати (перерахування) податків, зборів на території адміністративно-територіальної одиниці за своїм місцезнаходженням, виникають такі обов'язки на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, то такий платник податків зобов'язаний стати на облік за таким неосновним місцем обліку у відповідному контролюючому органі.

Відповідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений законом або договором.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2016 № 3477-IV, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Надавши оцінку наданим сторонам доказам на підтвердження своїх доводів та заперечень щодо позову, суд з урахуванням встановлених обставин справи та характеру спірних правовідносин приходить до переконливо висновку про те, що прийняте рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 № 03-23-07 Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів" не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Суд наголошує на тому, що незважаючи на прийняття відповідачем оспорюваного рішення визначений ст.168 ПК України порядок сплати податку на доходи фізичних осіб свідчить про те, що останній підлягає сплаті до відповідного місцевого бюджету за місцезнаходженням (розташуванням) власних або орендованих приміщень (будівель), в яких працюють наймані працівники незалежно від місця реєстрації юридичної особи-платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду України у складі Верховного ОСОБА_1 від 10.05.2018 у справі № 902/835/17.

Окрім того, судом враховано, що відповідно до ст. 2 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

За приписами п.20 ч.1 ст.43 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання зокрема, щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад тощо.

З наведеного слідує, що прийняте відповідачем рішення прийняте в межах його компетенції, у спосіб передбачений чинним законодавством.

При цьому суд звертає увагу, що оспорюване позивачем рішення було прийняте на позачерговій сесії, яка скликана відповідно до розпорядження голови районної ради від 02.10.2018 № 63 проведення якої за змістом ст.10 Регламенту роботи Козятинської районної ради допускається для розгляду невідкладних питань.

Наведене свідчить про безпідставність доводів позивача про недотримання відповідачем процедури прийняття оспорюваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З урахуванням наведеного у своїй сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Козятинської міської ради до Козятинської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 № 03-23-07 Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів", оскільки позивачем не доведено порушення його прав оспорюваним рішенням.

Доводи відповідача про те, що вказаний спір не відноситься до господарської юрисдикції оцінюються судом критично, оскільки за аналізом предметного (характер спірних правовідносин - суб'єктивне уявлення позивача про порушення його цивільного права на отримання доходів у вигляді податку на доходи фізичних осіб) та суб'єктного критерію (учасники справи - юридичні особи наділені господарською компетенцією) вказаний спір є господарським.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних вище обставин у задоволенні позову Козятинської міської ради до Козятинської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 № 03-23-07 Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів" з наведених у ньому підстав слід відмовити.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

26.02.2019 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Козятинської міської ради до Козятинської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення 23 сесії 7 скликання Козятинської районної ради від 04.10.2018 № 03-23-07 "Про внесення зміни до статуту Комунальної установи "Козятинський районний трудовий архів" відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 березня 2019 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Героїв Майдану , 24, м. Козятин, Вінницька область, 22100.

3, 4 - відповідача - вул. Героїв Майдану, 20, м. Козятин, Вінницька область, 22100; вул.Шевченка, 1, с.Махнівка, Козятинський район, Вінницька область, 22133.