СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа № 922/2548/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

секретар судового засідання Бєлкіна О.М.

за участю:

від апелянта прокурор Ногіна О.М.,службове посвідчення №032167 від 11.02.2015,

від позивача представник ГУ Держгеокадастру у Харківської області ОСОБА_1 на підставі довіреності від 03.01.2019 №32-20-0.14,2-3/62-19

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (вх. № 1268 Х/2)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 у справі №922/2548/18 (суддя Буракова А.М., постановлену в м. Харкові о 12:57 годині, повний текст складено 19.11.2018р.),

за позовом: Заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м.Харків

до відповідача: Фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2, смт. Краснокутськ, Краснокутський район, Харківська область

про скасування державного акту, визнання відсутнім права, зобов'язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (позивач) до Фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2 (відповідач), у якій просив суд:

- скасувати державний акт на право постійного користування землею серії Б№047928, виданий 23.02.1993 ОСОБА_2, для ведення селянського господарства загальною площею 12,83 га, що розташований за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради;

- визнати відсутнім право постійного користування у Фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2 () земельною ділянкою загальною площею 12,83 га відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б№047928;

- зобов'язати фермерське господарство "Лідія" ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ 21223879) повернути земельну ділянку загальною площею 12,83 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б№047928, що розташована за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (код ЄДРПОУ 39792822), а Головне управління Держгеокадастру в Харківській області внести зміни до земельно-облікових документів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що дія державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928 від 23.02.1993 припинилася 19.01.2016 зі смертю землекористувача - ОСОБА_2 Прокурор вважав, що оскільки земельна ділянка, що надана 23.02.1993 ОСОБА_2 загальною площею 12,83 га відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928, перебуває у власності держави та не підлягає успадкуванню спадкоємцями ОСОБА_2, вона повинна бути повернута власнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року провадження у справі №922/2548/18 зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 922/3312/17 у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Судом першої інстанції під час підготовки справи до розгляду встановлено, що в провадженні Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, перебуває справа № 922/3312/17 за позовом Селянського (фермерського) господарства "Відродження" до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання права користування та визнання недійсним наказу.

Ухвалою судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2018 було зупинено провадження у справі № 922/3312/17 господарського суду Харківської області до отримання висновку Науково-консультативної ради при Верховному Суді.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що правовідносини у справі № 922/3312/17 є подібними зі справою № 922/2548/18, посилаючись на приписи ст.228 ГПК України, з власної ініціативи зупинив провадження у справі № 922/2548/18 до закінчення перегляду судового рішення у справі № 922/3312/17 судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Дергачівська місцева прокуратура Харківської області звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року у справі №922/2548/18.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, висновок суду про подібність правовідносин у справах № 922/2548/18 та №922/3312/17 є помилковим та передчасним.

Апелянт посилається на те, що подібність правовідносин полягає у наявності спільних, тотожних рис у цих правовідносинах, які можна встановити за субєктивним, обєктивним та змістовним критеріями.

Скаржник зазначає, що субєктом спірних правовідносин у справі № 922/2548/18 є прокурор, який виступає в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області та Фермерське господарство "Лідія" ОСОБА_2, а у справі №922/3312/17 Селянське (фермерське) господарство "Відродження" та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області і ОСОБА_3 як користувач земельної ділянки.

Обєктом спірних правовідносин у справі № 922/2548/18 є визнання відсутнім права постійного користування у Фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2 земельною ділянкою у звязку зі смертю землекористувача та фактичним припиненням такого права внаслідок смерті, а у справі №922/3312/17 право постійного користування земельною ділянкою, спір з приводу якого виник у звязку з відмовою користувача земельної ділянки від свого майнового права на земельну ділянку.

Апелянт вважає, що зупинення провадження у справі значно вплине на відновлення права держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області та призведе до недотримання строків розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру в Харківській області підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року у справі №922/2548/18, просить її задовольнити та скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року у справі №922/2548/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року у справі №922/2548/18, розгляд справи призначено на 24.01.2019р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019, у зв'язку тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Геза Т.Д. на дату розгляду апеляційної скарги, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року оголошено перерву до 19.02.2019 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 року оголошено перерву до 25.02.2019 року.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 25.02.2019 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2018р. у справі №922/2548/18 та передати на розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник позивача підтримав доводи та прохання апелянта і також вважає, що суд безпідставно зупинив провадження по справі і вони ніяк не повязані між собою.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представник відповідача про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином (т.1 а.с.170), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Так, положеннями ч.7 ст.228 Господарського процесуально кодексу України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, обєднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судова колегія зазначає, що застосування вищевказаних положень є саме правом, а не обовязком суду.

Згідно з п.11 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.7 ч.1 ст.228 цього кодексу-до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, ухвала про зупинення провадження у справі повинна відповідати вимогам, передбаченим статтею 236 вказаного Кодексу, та повинна містити викладення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Дослідивши зміст мотивувальної частини оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що вона відповідає вимогам процесуального законодавства та містить обґрунтовані підстави для зупинення, а саме з метою формування єдності судової практики, щодо застосування норм Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", який регулює спірні правовідносини.

Судова колегія зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, схожість субєктного складу учасників господарських відносин, обєкта та предмета правового регулювання, підстав позову, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою зясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову-факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої предявлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права зясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визнання предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливе значення має перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, в межах справи №922/2548/18 предметом позовних вимог є:

-скасування державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928, виданий 23.02.1993 ОСОБА_2, для ведення селянського господарства загальною площею 12,83 га, що розташований за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради;

-визнання відсутнім право постійного користування у Фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2 () земельною ділянкою загальною площею 12,83 га відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928;

-зобов'язання фермерського господарства "Лідія" ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ 21223879) повернути земельну ділянку загальною площею 12,83 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928, що розташована за межами населених пунктів Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області (код ЄДРПОУ 39792822), а Головне управління Держгеокадастру в Харківській області внести зміни до земельно-облікових документів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що дія державного акту на право постійного користування землею серії Б №047928 від 23.02.1993 припинилася 19.01.2016 зі смертю землекористувача - ОСОБА_2 та спираючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 23.11.2016 у справі №6-2329цс16 та від 05.10.2016 у справі №6-2329цс16 прокурор наголошував на не можливості переходу обовязків власника чи користувача земельної ділянки до селянського (фермерського) господарства від громадянина, якому вона надавалася на підставі державного акта на право приватної власності чи користування землею та відповідно наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог.

В межах розгляду справи №922/3312/17, яка була передана на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, «у звязку із необхідністю відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду», предметом позову також є не можливість переходу обовязків власника чи користувача земельної ділянки до селянського (фермерського) господарства від громадянина, якому вона надавалася на підставі державного акта на право приватної власності чи користування землею.

Отже, з огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що предмет спору у даній справі та справі №922/3312/17 є подібними.

Підставами для передачі на розгляд судової палати щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було зазначено наступне.

В пункті 19 постанови від 07.03.2018 у справі № 911/436/17 Верховний Суд у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду за результатами системного аналізу Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарство" вказав, що (1) земельна ділянка для ведення фермерського господарства набувається саме фізичною особою; (2) після створення (державної реєстрації) фермерського господарства останнє набуває земельні ділянки державної або комунальної власності у користування або власність виключно на підставі земельних торгів відповідно до положень частини 1 статті 134 Земельного кодексу України; через що дійшов висновку, що отримання саме фермерським господарством землі в користування поза процедурою земельних торгів є порушенням закону, а ототожнення фізичної особи та фермерського господарства в контексті спірних правовідносин є неправильним.

В постанові від 29.02.2018 у справі №926/590/17 Верховний Суд у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду дійшов висновку про те, що передання засновнику позивача фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства згідно з Державним актом на право постійного користування від 12.07.1996 у постійне користування земельної ділянки виключають наявність правових підстав для визнання за позивачем, як за юридичною особою, права постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, та предмет позову у даній справі та справі №922/3312/17 є подібними, судова колегія вважає, що господарським судом Харківської області було правильно застосовано норми як матеріального так і процесуального права, у звязку із чим підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 у справі №922/2548/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.11.2018 у справі №922/2548/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28.02.2019

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко