ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2889/13
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М

на рішення господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року

у справі № 916/2889/13

за позовом Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М

до Військової частини НОМЕР_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління ордена Червоного прапора Південного оперативного командування

про стягнення 330066,71 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача - Максименко Ю.Ф., витяг з наказу № 1к, дата видачі : 17.03.00; Директор Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М;

Від відповідача - Абросимов І.С., довіреність № 1/53, дата видачі : 04.01.19; Військової частини НОМЕР_1 ;

Від третьої особи - Абросимов І.С., довіреність № 3, дата видачі : 01.01.19; Управління ордена Червоного прапора Південного оперативного командування;

склад суду першої інстанції: головуючий суддя: Желєзна С.П., судді: Гут С.Ф., Лічман Л.В.
час та місце прийняття судового рішення:. 01.11.2018 року о 16-30, м. Одеса, просп. Шевченка 29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №11,
повний текст рішення складений 12.11.2018 р.,
ВСТАНОВИВ:
Мале приватне підприємство „Фірма „Альфа-М (далі по тексту ПП „Фірма „Альфа-М) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 174430,06 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 92032,12 грн., збитків від інфляції у розмірі 31198,89 грн., трьох відсотків річних у розмірі 13819,95 грн., пені у розмірі 11931,40 грн., збитків (упущеної вигоди) у розмірі 25447,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами мирової угоди про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. в частині сплати відповідачем суми боргу у строки, визначені умовами мирової угоди.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.12.2013р. по даній справі позовні вимоги ПП „Фірма „Альфа-М було задоволено частково, присуджено до стягнення із військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 614,45 грн. судових витрат, відшкодування яких передбачено умовами мирової угоди №212 від 24.11.2011р.; витрат на відрядження у розмірі 1035,44 грн. та судового збору у розмірі 33,00 грн.; провадження по справі в частині стягнення із відповідача заборгованості в сумі 90 366,25 грн. припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України; в задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.03.2014р. рішення господарського суду Одеської області від 18.12.2013р. в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ПП „Фірма „Альфа-М витрат на відрядження у розмірі 1035, 44 грн. та судового збору у розмірі 33,00 грн. скасовано; викладено пункт другий резолютивної частини рішення у новій редакції, а саме стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ПП „Фірма „Альфа-М інфляційних втрат у розмірі 159, 68 грн., трьох відсотків річних у розмірі 7 218,24 грн., судових витрат, відшкодування яких передбачено умовами мирової угоди №212 від 24.11.2011р., у розмірі 614,45 грн., судового збору у розмірі у розмірі 159,85 грн.; в іншій частині рішення господарського суду від 18.12.2013р. залишено без змін та розподілено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2014р. рішення господарського суду Одеської області від 18.12.2013р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.03.2014р. було скасовано з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 25.06.2014р. по даній справі судом касаційної інстанції було наголошено, що апеляційним судом за результатами перерахунку збитків від інфляції та 3% річних на суму основного боргу у розмірі 53225,43 грн., не було наведено розрахунку, за яким здійснювалось нарахування збитків від інфляції та 3% річних.

Посилаючись на передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень по даній справі та направлення справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області. При цьому, судом касаційної інстанції було наголошено про необхідність при новому розгляді з`ясувати питання про ліквідацію військової частини НОМЕР_1 з огляду на подану позивачем заяву про заміну відповідача правонаступником.

Під час нового розгляду справи 29.03.2018р. ПП „Фірма „Альфа-М було подано до господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (т.2, а. с. 73), відповідно до якої позивач просить господарський суд стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 330 066,71 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 92032,12 грн., збитків від інфляції у розмірі 199709,70 грн., трьох відсотків річних у розмірі 26006,01 грн., пені у розмірі 9525,95 грн., збитків (упущеної вигоди) у розмірі 2792,93 грн. Подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог обґрунтована збільшенням періоду прострочення виконання військовою частиною НОМЕР_1 зобов`язань за мировою угодою про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р.

Ухвалою від 27.06.2018р. господарським судом було закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог ПП „Фірма „Альфа-М про стягнення 90366,25грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України та п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку із постановленням у межах справи №5/123-08-4514 за позовом ПП „Фірма „Альфа-М до військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , судового рішення про стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 90366,25 грн.

За результатами нового розгляду рішенням господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року у справі № 916/2889/13 (колегія суддів у складі : головуючий суддя Желєзна С.П., судді Гут С.Ф., Лічман Л.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь малого приватного підприємства „Фірма „Альфа-М відшкодування витрат на відновлення порушеного права у розмірі 1665,87 грн., три відсотки річних у розмірі 9838,68 грн., збитки від інфляції у розмірі 71727,42 грн., судовий збір у розмірі 2720,30 грн., витрати на проїзд у розмірі 2293,68 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване наступним.

24.11.2011р. між військовою частиною НОМЕР_2 та ПП „Фірма „Альфа-М було укладено мирову угоду про реструктуризацію зобов`язань №212, згідно якої встановлено заборгованість військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 92032,12 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 стягнуто на користь ПП „Фірма „Альфа-М стягнуто заборгованість у сумі 53225,43 грн., інфляційні втрати у сумі 26475,34 грн., три відсотки річних у розмірі 4072,03 грн., пеню у розмірі 5141,73 грн., держмито у розмірі 889,15 грн., витрати ІТЗ судового процесу у розмірі 118,00 грн., а також держмито за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 444,57 грн. Таким чином, загальна сума, стягнута у межах справи №5/123-08-4514 на користь позивача, складає 90366,25 грн.

У п. 1.1 мирової угоди №212 від 24.11.2011р. сторонами врегульовано порядок сплати військовою частиною НОМЕР_2 заборгованості у загальному розмірі 92032,12 грн.

З огляду на викладене , суд першої інстанції дійшов висновку, що різниця між сумою боргу, яка була стягнута за постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 та сумою боргу, вказаною у мировій угоді №212 від 24.11.2011р. - складає 1665,87 грн., обов`язок відшкодування якої військовою частиною НОМЕР_2 був прийнятий на себе у добровільному порядку, що і було стягнуто оскаржуваним рішенням суду.

Приймаючи до уваги висновки, до яких дійшов суд в процесі вирішення даного спору щодо правової природи мирової угоди №212 від 24.11.2011р., суд зазначив про відсутність підстав для нарахування збитків від інфляції на суму 92032,12 грн., оскільки в результаті укладення 24.11.2011р. мирової угоди правова природа суми боргу, яка була включена до такої угоди, не змінилась. Основною заборгованістю відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 є сума у розмірі 53225,43 грн., нарахування збитків від інфляції на яку є правомірним.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку, що правильним розміром збитків від інфляції є 71727,42 грн., розрахунок яких був здійснений судом на суму основного боргу у розмірі 53 225,43 грн. протягом періоду з 01.01.2012р. по 28.02.2018р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 26 006,01 грн., які були нараховані позивачем на суму бору у розмірі 92032,12 грн. протягом періоду з 01.10.2008р. по 28.02.2018р., господарський суд, приймаючи до уваги вищенаведені висновки, зазначає, що правильним розміром 3% річних є 9838,68 грн., розрахований судом на суму основного боргу у розмірі 53225,43 грн. протягом періоду з 01.01.2012р. по 28.02.2018р.

Перевіривши правильність здійсненного ПП „Фірма „Альфа-М розрахунку пені, господарський суд дійшов висновку, що правильним розміром пені є 4029,72 грн., який був розрахований на суму основного боргу у розмірі 53225,43 грн. протягом періоду з 01.01.2012р. по 30.06.2012р., проте відмовив у стягненні пені з огляду на пропущення позивачем строку позовної давності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог ПП „Фірма „Альфа-М про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 2792,93 грн., які були розраховані позивачем га суму 92032,12 грн. протягом періоду з 01.01.2012р. по 27.03.2012р., суд першої інстанції відмовив з огляду на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями військової частини НОМЕР_1 та заявленими до стягнення ПП „Фірма „Альфа-М збитками у розмірі 2792,93 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням, Мале приватне підприємство фірма „Альфа-М звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що мирова угода, укладена між сторонами, не містить ознак укладення нового зобов`язання та припинення зобов`язань сторін за договором № 212 від 21.05.2004 року, адже цією угодою, не дивлячись на її назву, були змінені не строки виконання грошових зобов`язань, які виникли саме з умов Договору № 212 від 21.05.2004 року, та додаткових угод до нього, як про це стверджує суд, а змінена сама природа грошових зобов`язань, які первісно виникли з зазначеного Договору та з рішення суду у справі №5/123-08-4514 і крім того, умовами цієї угоди визначені умови та строки виконання цих нових грошових зобов`язань вже за Мировою угодою № 212 від 24.11.2011 р., посилаючись на п.7.3 Мирової угоди.

За твердженням скаржника, Мирова угода № 212 не є і не може вважатися мировою угодою у розумінні вимог статей 78 та 121 ГПК України у попередній редакції тому, що вона дійсно не затверджувалась судом, але вона є звичайним правочином, умови якого не суперечать вимогам чинних законодавчих актів щодо правочинів та договорів і саме тому, незважаючи на те, що вона не затверджена судом, це не свідчить про недійсність зобов`язань, які виникли у військової частини НОМЕР_2 після підписання 24.11.2011 р. Мирової угоди № 212 про реструктуризацію зобов`язань, що визнає суд і що фактично означає визнання судом першої інстанції цієї угоди законною і тому дійсною і обов`язковою до виконання в повному обсязі (у тому числі і умови п. 1.1 цієї угоди, якими визначено суму 92032,12 грн., як суму основного (первісного) грошового зобов`язання за Мировою угодою № 212 незалежно від первісної природи сум, з яких склалася сума 92032,12 грн.) і тому за прострочення виконання саме цих (за Мировою угодою № 212) нових зобов`язань наступає відповідальність за їх прострочення, передбачена чинними законодавчими актами з урахуванням умов п. 2.1 та п. 4.1 цієї угоди.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 90366,25 грн. було прийняте судом під час підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті тобто до вивчення доводів та доказів сторін по суті заявлених вимог.

Також апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції у справі № 916/2889/13 про те, що предмети та підстави позовних вимог були ті ж самі, що і у справі № 5/123-08-4514, оскільки предметом позовних вимог у справі № 5/123-08-4514 були грошові зобов`язання, які виникли з умов Договору № 212 від 21.05.2004 р. та з додаткових угод до нього, а підставою для них прострочення виконання цих зобов`язань, а предметом позовних вимог у цій справі є грошові зобов`язання, які виникли з умов Мирової угоди № 212 від 24.11.2011р., і підставою для них було прострочення виконання саме цих зобов`язань.

Тобто предмети та підстави в позовних вимогах у зазначених справах є різними.

Цей висновок є помилковим.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскільки сума 90366,25 грн. сплачена відповідачем 11.05.2018 р. то ця сума не може бути предметом розгляду в цій справі, так як останньою датою нарахування позовних вимог у цій справі є 28.02.2018 р., які збільшені за заявою № 5/3 від 19.03.2018 р.. Тобто зазначене перерахування коштів відбулось майже через два місяці після подання зазначеної заяви і тому не може змінити сум позовних вимог у цій справі.

Також за доводами апелянта, суд першої інстанції без урахування умов п. 2.1 Мирової угоди № 212 від 24.11.2011 р. безпідставно нарахував інфляційні та 3 % річних за період з 01.01.2012 р. по 28.02.2018 р., а не за період з 01.10.2008 р. по 28.02.2018 р.

Крім викладеного, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що умовами Мирової угоди № 212 від 24.11.2011 р. не передбачено нарахування військовій частині НОМЕР_2 пені за порушення строків сплати заборгованості протягом періоду, більшого ніж шість місяців.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про відшкодування судових витрат. Докази про витрати Позивача, понесені ним у зв`язку з відрядженням свого представника до суду для участі в судовому засіданні 06.10.2014 р. були додані до заяви № 7/10 від 02.10.2010 р., яка була зареєстрована в канцелярії суду 06.10.2014 р.. Зокрема до цієї заяви були додані квитки за проїзд суду і в зворотному напрямку за 05.10.2014 р. та 06.10.2014 р., про відсутність яких в матеріалах справи зазначено в оскаржуваному рішенні суду, та копія наказу про призначення ТВО директора на 05.10.2018-07.10.2018 р., а в самій заяві був наданий розрахунок витрат на відрядження за ці дні.

Вважає, що до судових витрат відносяться не тільки витрати на проїзд, але й всі інші витрати сторони у справі, пов`язані з відрядженням свого представника до суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 916/2889/13 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 року призначено розгляд апеляційної скарги Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М у справі № 916/2889/13 на 14.02.2019 року об 11:00год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року призначено апеляційну скаргу до розгляду в режимі відеоконференції у справі № 916/2889/13 на 19 лютого 2019 року об 11:00 год. та доручено Господарському суді м. Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-в) забезпечити проведення судового засідання у справі № 916/2889/13 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва. Судове засідання призначено у залі судових засідань № 19.

Ухвалою від 18.02.2019 року прийнято до свого провадження у новому складі колегії суддів Ярош А.І., суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М. справу №916/2889/13 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М на рішення господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив залишити оскаржуване рішення, яке він вважає законним та обгрунтованим, без змін.

У відповіді на відзив апелянт заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві.

Відповідно до вимог ст.ст. 240, 283 ГПК України в судовому засіданні 29.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.05.2004р. між ПП „Фірма „Альфа-М (Виконавець) та військовою частиною НОМЕР_2 (Замовник) було укладено договір на виконання технічного обслуговування систем зв`язку №212, відповідно до п. п. 1.1, 3.2, 6.1 якого Виконавцем на замовлення Замовника були прийняті на себе зобов`язання із виконання технічного обслуговування систем зв`язку на вузлах зв`язку військової частини НОМЕР_2 Південного ОК. Оплата за виконане технічне обслуговування проводиться Замовником на підставі пред`явлених Виконавцем рахунків з підписаними Замовником актами виконаного технічного обслуговування. Договір укладено строком до 31.12.2004р. з можливістю подальшої пролонгації.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 апеляційну скаргу ПП „Фірма „Альфа-М на рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2009р. по справі №5/123-08-4514 було задоволено частково, рішення господарського суду від 12.01.2009р. змінено з викладенням резолютивної частини у новій редакції, а саме: стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ПП „Фірма „Альфа-М заборгованість у сумі 53 225,43 грн., інфляційні втрати у сумі 26475,34 грн., три відсотки річних у розмірі 4072,03 грн., пеню у розмірі 5141,73 грн., держмито у розмірі 889,15 грн. та витрат ІТЗ судового процесу 118,00 грн., а також держмито за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 444,57 грн.

01.10.2011р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29953590 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 29954548 з примусового виконання наказу від 01.06.2011р., виданого на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь ПП „Фірма „Альфа-М боргу у розмірі 89921,68 грн. та державного мита у розмірі 444,57 грн.

24.11.2011р. між військовою частиною НОМЕР_2 та ПП „Фірма „Альфа-М було укладено мирову угоду про реструктуризацію зобов`язань №212, відповідно до п. 1 якої військовою частиною НОМЕР_2 були прийняті на себе зобов`язання із погашення заборгованості перед ПП „Фірма „Альфа-М, яка виникла на підставі договору №212 від 21.05.2004р. та додаткових угод до нього, та з урахуванням рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2009р. по справі №5/123-08-4514 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 на загальну суму 92032,12 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 53225,43 грн., інфляційних втрат у сумі 26475,34 грн., трьох відсотків річних у розмірі 4072,03 грн., пені у розмірі 5141,73 грн., а також суми відшкодування судових витрат у розмірі 3117,59 грн., понесених ПП „Фірма „Альфа-М протягом періоду розгляду господарським судом справи №5/123-08-4514.

Відповідно до п. 2.1 мирової угоди про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. військова частина НОМЕР_2 самостійно без пред`явлення рахунку з боку ПП „Фірма „Альфа-М перераховує на поточний рахунок останнього суму боргу, вказану у договорі, не пізніше 31.12.2011р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих за період з 01.10.2008р. до дня перерахування, якщо за період індекс інфляції перевищує 100% згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 4.1 мирової угоди про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. при порушення строків платежів військова частина НОМЕР_2 самостійно нараховує та сплачує одночасно з сумою платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу згідно ст. ст. 534, 549, 611 ЦК України.

Умовами п. 7.2 мирової угоди про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. передбачено, що з моменту набрання чинності цією мировою угодою зобов`язання сторін за договором №212 від 21.05.2004р. та судовими рішеннями по справі №5/123-08-4514 втрачають чинність відповідно до ст. 604 ЦК України.

Судами встановлено, що мирова угода не була затверджена судом.

Відповідно до довідки №2/1935 від 16.10.2013р. Управління ордена Червоного прапора Південного оперативного командування на підставі директиви Міністра оборони України від 27.02.2012р. №Д-322/1*1 військова частина НОМЕР_2 була розформована, правонаступником вказаної частини визначено військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.02.2015р. замінено відповідача по справі №5/123-08-4514 військову частину НОМЕР_2 його правонаступником військовою частиною НОМЕР_1 , у зв`язку з розформуванням відповідача та переходом прав та обов`язків останнього до військової частини НОМЕР_1 .

З матеріалів справи, а саме: листів Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області №10-08/307-2893 від 08.05.2018р. та №10-08/308-2894 від 08.05.2018р., а також повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку військової частини НОМЕР_1 , меморіального ордеру №7 від 11.05.2018р. на суму 77291,08 грн., меморіального ордеру №9 від 11.05.2018р. на суму 6481,72 грн., меморіального ордеру №6 від 11.05.2018р. на суму 6148,88 грн., меморіального ордеру №5 від 11.05.2018р. на суму 444,57 грн. вбачається, що на виконання судових рішень по справі №5/123-08-4514 із рахунків відповідача було списано грошові кошти на загальну суму 90 366,25 грн., присуджені до стягнення на користь ПП „Фірма „Альфа-М.

Посилаючись на неналежне виконання військовою частиною НОМЕР_2 , правонаступником якої виступає військова частина НОМЕР_1 , зобов`язань за мировою угодою про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р., ПП „Фірма „Альфа-М звернулось до господарського суду із даними позовними вимогами.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що неналежне виконання військовою частиною НОМЕР_2 зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору на виконання технічного обслуговування систем зв`язку №212 від 21.05.2004р. стало підставою для звернення ПП „Фірма „Альфа-М до суду із позовними вимогами, за результатами розгляду яких господарським судом у межах справи №5/123-08-4514.

Як зазначено вище, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ПП „Фірма „Альфа-М заборгованість у сумі 53225,43 грн., інфляційні втрати у сумі 26475,34 грн., три відсотки річних у розмірі 4072,03 грн., пеню у розмірі 5141,73 грн., держмито у розмірі 889,15 грн. та витрат ІТЗ судового процесу 118,00 грн., а також держмито за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 444,57 грн.

Заборгованість відповідачем оплачена не була, в подальшому з метою врегулювання спору щодо порядку погашення військовою частиною НОМЕР_2 заборгованості за договором №212 від 21.05.2004р., 24.11.2011р. між військовою частиною НОМЕР_2 та ПП „Фірма „Альфа-М було укладено мирову угоду про реструктуризацію зобов`язань №212,яка судом не затверджувалась.
Досліджуючи доводи апелянта про те, що зазначена мирова угода є новацією, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховним Судом України у постанові від 09.09.2014р. по справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012 (3-105гс14) про стягнення заборгованості за договором про організацію взаєморозрахунків було наголошено, що характерним для новації є саме укладення нового зобов`язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов`язання, при цьому, нове зобов`язання укладається між тими ж сторонами, договір про організацію взаєморозрахунків таких ознак не містить.

За п.п. 1.1. мирової угоди №212 від 24.11.2011 року, сторона 1 (Військова частина НОМЕР_2 ) зобов`язалась погасити стороні 2 (МПП Фірма «Альфа-М») заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов`язань сторони 1 по оплаті технічного обслуговування внутрішніх станцій зв`язку, виконане згідно договору №212 від 21.05.2004 року та додатковим угодам до нього, з урахуванням рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2009 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009 року у справі №5/123-08-4514 на загальну суму 92032,12 грн.

При цьому, у вказаній мировій угоді сторони встановили, що основна заборгованість, інфляційні втрати, 3% річних, пеня визначені судовими рішеннями у справі №5/123-08-4514.

Саме невиконання умов Мирової угоди №212 від 24.11.2011 року, в якій є посилання на заборгованість, визначену у справі №5/123-08-4514, стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі, що спростовує доводи апелянта про те, що суд помилково ототожнив предмети позову у даній справі та у справі №5/123-08-4514.

Колегія суддів зазначає, що оскільки виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу, то і домовленості сторін щодо зміни способу виконання судового рішення, відстрочки або розстрочки його виконання, повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження,яка визнається судом. Визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання, є підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 2, ч. 1 ст. 49 Закону).

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, як і питання надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання судового рішення,вирішується виключно судом в порядку, передбаченому ст. 121 ГПК України в редакції станом на момент укладення мирової угоди 24.11.2011р..
Відповідно до ч.5 ст. 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017р.), мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення незалежно від наявності виконавчого провадження. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Особливість мирової угоди полягає в тому, що її умови набувають чинності (юридичної сили) лише у випадку її затвердження судом. У випадку відсутності ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди відсутні підстави для аналізу її положень.

Незатверджена судом мирова угода не може спричинити легітимних юридичних наслідків.

Отже, мирова угода № 212 не є мировою угодою у розумінні вимог статей 78 та 121 ГПК України у попередній редакції тому, що вона не затверджувалась судом, а є звичайним правочином.

Аналогічну правову позицію викладено у пост ВГСУ 04 липня 2017 року Справа № 904/10330/16 , 26 квітня 2017 року Справа № 909/495/16, постанова ВГСУ від 25.06.2014 у справі № 916/2889/13.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що мирова угода про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. не містить ознак укладення нового зобов`язання, та припинення зобов`язань сторін за договором №212 від 21.05.2004р., оскільки у зв`язку з укладенням такої угоди нових зобов`язань (наприклад поставки товару, надання послуг тощо) у ПП „Фірма „Альфа-М не виникло, як передбачено положеннями ст. 604 ЦК України.

Уклавши 24.11.2011р. угоду про реструктуризацію зобов`язань сторонами було лише змінено строк виконання військовою частиною НОМЕР_2 грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору №212 від 21.05.2004р.

Колегія суддів критично оцінює пункт 7.2 (фактично 7.3 Мирової угоди), в частині припинення зобов`язань сторін за рішеннями господарського суду Одеської області від 12.01.2009 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009 року у справі №5/123-08-4514, оскільки мирова угода не затверджена в рамках зазначеної справи.
При цьому, у постанові Вищого господарського суду України від 25.06.2014 року у даній справі касаційною інстанцією зазначено, що судами встановлено, що частина позовних вимог в сумі 90 366,25 грн. згідно п.1.1. мирової угоди № 212 від 24.11.2011 р., є правовідносинами сторін по договору № 212 від 21.05.2004 р., які вже були предметом судового розгляду та з цих підстав є відповідне судове рішення - постанова від 24.03.2009 р. у справі № 5/123-08-4514, обов`язковою до виконання, та МПП "Фірма "Альфа-М" мав право звернутись до примусового виконання даного судового рішення з метою одержання з боржника присудженої заборгованості.
Суд правомірно припинив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України підстав.

Під час нового розгляду ухвалою господарського суду Одеської області від 27.06.2018 закрито провадження по справі в частині вимог про стягнення 90 366,25 грн. з посиланням на те, що зазначені кошти вже були стягнуті з відповідача в рамках справи 5/123-08-4514. Вказана ухвала є чинною та не скасована.

Доводи апелянта про незаконність ухвали від 27.06.2018 року, в тому числі і з підстав процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, судовою колегією до уваги не приймаються , оскільки апеляційну скаргу подано на рішення господарського суду Одеської області від 01.11.2018 року.

Отже, судова колегія наголошує, що подвійне стягнення з Військової частини НОМЕР_2 коштів за одним і тим самим договором №212 від 21.05.2004 року, якого вимагає позивач, є порушенням загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, посилання апелянта на можливість взаємозаліку сплачених коштів не спростовує вищенаведених висновків суду.

Таким чином, зважаючи на недопустимість подвійного стягнення коштів з боржника за одним правочином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача різниці між сумою боргу, яка була стягнута за постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2009р. по справі №5/123-08-4514 та сумою боргу, вказаною у мировій угоді №212 від 24.11.2011р., що становить 1665,87 грн., обов`язок відшкодування якої військовою частиною НОМЕР_2 був прийнятий на себе у добровільному порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення із військової частини НОМЕР_1 на користь ПП „Фірма „Альфа-М суми боргу у розмірі 1665,87 грн. (92032,12 грн.- 90 366,25 грн.), що відповідно до умов мирової угоди є відшкодуванням витрат на відновлення порушеного права ПП „Фірма „Альфа-М.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за мировою угодою про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р., ПП „Фірма „Альфа-М було заявлено до стягнення збитки від інфляції у розмірі 199709,70 грн. та три відсотки річних у розмірі 26006,01 грн.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність нарахування позивачем ПП „Фірма „Альфа-М збитків від інфляції та 3% річних на суму у розмірі 92032,12 грн. протягом періоду з 01.10.2008р. по 28.02.2018р., оскільки мирова угода про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. не є новацією зобов`язань.

Перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає вірним розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, розрахованих виходячи з суми заборгованості у розмірі 53 225,43 грн., а також за період з 01.01.2012р. по 28.02.2018р., враховуючи, що початковим моментом прострочення виконання військовою частиною НОМЕР_2 зобов`язань за мировою угодою є 01.01.2012р.

Доводи апелянта про початок заборгованості з 01.10.2008 року судовою колегією відхиляються, оскільки умовами п.2.1 сторони змінили строк виконання зобов`язання.

За наслідками розрахунку встановлено розмір збитків від інфляції - 71727,42 грн., розмір 3% річних є 9838,68 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог ПП „Фірма „Альфа-М про стягнення пені у розмірі 9525,95 грн., нарахованої позивачем на суму боргу у розмірі 92032,12 грн. протягом періоду з 01.11.2012р. по 31.10.2013р., судова колегія доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умовами укладеної між сторонами по справі мирової угоди про реструктуризацію зобов`язань №212 від 24.11.2011р. не передбачено нарахування військовій частині НОМЕР_2 пені за порушення строків сплати заборгованості протягом періоду, більшого ніж шість місяців.

При цьому, судова колегія погоджується з доводами апелянта, що сторони самостійно передбачили пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що помилково не було прийнято до уваги судом першої інстанції, проте, враховуючи пропущення строку позовної давності позивачем, така помилка не вплинула на результат вирішення спору.

Отже, місцевий господарський суд здійснив розрахунок пені, за наслідком якого встановлено, що вірним розміром пені є 4029,72 грн., який був розрахований на суму основного боргу у розмірі 53225,43 грн. протягом періоду з 01.01.2012р. по 30.06.2012р., однак відмовлено у стягненні пені з огляду на пропущення позивачем річного строку позовної давності, з чим погоджується апеляційний суд.

Що стосується позовних вимог про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду повністю погоджується з висновками місцевого господарського суду про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та розміром не одержаних з боку ПП „Фірма „Альфа-М доходів, оскільки неналежне виконання грошового зобов`язання стороною за договором не має наслідком завдання кредитору збитків в обов`язковому порядку, права якого, в такому випадку, забезпечуються можливістю стягнення трьох відсотків річних, збитків він інфляції та штрафних санкцій.

При цьому, апелянт не оскаржує зазначені висновки суду в оскаржуваному рішенні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог малого приватного підприємства „Фірма „Альфа-М до військової частини НОМЕР_1 про стягнення відшкодування витрат на відновлення порушеного права у розмірі 1665,87 грн., 3% річних у розмірі 9838,68 грн. та збитків від інфляції у розмірі 71727,42 грн.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судовою колегією перевірено аргументи заявника апеляційної скарги стосовно доказів витрат позивача , понесених ним у зв`язку з відрядженням представника до суду для участі в судовому засіданні 06.10.2014 року, та встановлено, що заява №7/10 від 02.10.2010, яка на думку апелянта, зареєстрована в канцелярії суду 06.10.2014 року, в матеріалах справи не міститься.

Натомість, наявна заява №1/11 від 03.11.2014 року (т.2 а.с.4), в якій позивач посилається на понесення витрат на проїзд у розмірі 483,58 грн. , проте відсутні доказі понесених витрат копії квитків тощо.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Отже, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції.

З огляду на викладене, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України,
Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства фірма „Альфа-М залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року у справі № 916/2889/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 26.02.2019року.

Головуючий суддя: А.І. Ярош

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Н.М. Принцевська