ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року Справа № 904/4125/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпро

представник: Савіна О.І., довіреність №06 від 11.02.2019, представник

відповідач-1 - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

представник: Стребкова О.А., довіреність №2142 від 30.10.2018, адвокат

відповідач-2 - Фізична особа-підприємець Ментій Тетяна Миколаївна, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

представник: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18, ухвалене суддею Євстигнеєва Н.М., повне рішення складено 10.12.2018,

у справі про визнання недійсним додаткового договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2018 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просило визнати додатковий договір від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною, недійсним з моменту укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю оспорюваної додаткової угоди, яка укладена без участі орендодавця за основним договором та без достатньої правової підстави, оскільки Відповідач-1 на момент укладення додаткової угоди не набув права власності на передане в оренду майно; порядок передачі майна в оренду відповідно до Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» не розроблений; а наказом №071 від 10.02.2016 «Про деякі питання щодо майна ПАТ «Укрзалізниця» було заборонено вчиняти дії, зокрема, щодо передачі в оренду майна, внесеного до статутного капіталу товариства та майна, набутого товариством під час господарської діяльності до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України.

Відповідач-1 під час розгляду справи в суді першої інстанції проти позову заперечував з підстав правомірності оспорюваної додаткової угоди та наявності правових підстав вважати його орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009 з 01.12.2015.

ФОП Ментій Тетяна Миколаївна, яка під час розгляду справи в суді першої інстанції перебувала в статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, - була залучена ухвалою суду від 14.09.2018, позовні вимоги підтримувала. Зазначала, що право власності на спірне орендоване майно виникло у відповідача вже після укладення спірного додаткового договору від 10.03.2018, що вказує на його нікчемність.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволено. Визнано додатковий договір від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною, недійсним з моменту укладення. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області судовий збір у сумі 1762, 00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваної додаткової угоди Відповідач-1 не набув в установленому законом порядку права власності на предмет договору оренди, тому правочин був неправомірно укладений ним без згоди орендодавця (Позивача) та в порушення внутрішнього наказу ПАТ «Українська залізниця» №071 від 10.02.2016, яким заборонено вчиняти дії щодо передачі в оренду основних засобів та нематеріальних активів, внесених до статутного капіталу Відповідача-1 до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд прийшов до невірного висновку, що Відповідач-1 лише з 21.09.2016 набув права власника на спірне майно та тільки з цієї дати може вчиняти дії по розпорядженню власністю;

- суд не врахував положення ст. 85 ГК України, ст. 115 ЦК України, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески до статутного капіталу;

- датою початку фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрзалізниця" було визначено 01.12.2015, до якої перейшли всі права та обов'язки ДП "Придніпровська залізниця" та відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства;

- реєстрація ПАТ "Українська залізниця" відбулася 21.10.2015, із зведеного акту від 18.08.2015 вбачається, що спірна нежитлова будівля по АДРЕСА_1 була включена до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця";

- суд не врахував визнання третьою особою факту переходу права власності до Відповідача-1 шляхом укладання спірної угоди;

- суд дійшов безпідставного висновку, що було укладено новий договір, а не внесені зміни до діючого в частині зміни орендодавця та не обґрунтовано, що Відповідачем порушено процедуру укладення додаткової угоди без участі Позивача; жодним нормативним актом прямо не зобов'язано сторони укладати тристоронній договір;

- з моменту зміни власника Позивач втратив статус орендодавця за вказаним договором та право претендувати на отримання орендної плати.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 11.02.2019.

У судовому засіданні від 11.02.2019 для продовження дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, а також у зв'язку з неявкою у судове засідання учасника справи оголошено перерву до 27.02.2019, про що винесено ухвалу суду від 11.02.2019.

13.02.2019 від Позивача по справі до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про заміну третьої особи на співвідповідача.

Клопотання обґрунтоване посиланням на положення ст. 47 ГПК України, а також можливістю впливу рішення суду на права та обов'язки як відповідача, так і третьої особи; однаковою підставою виникнення прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 47 ГПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України залучення до участі у справі співвідповідача відбувається на стадії підготовчого провадження або до початку першого судового засідання у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсною додаткової угоди від 10.03.2016 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, яка була укладена між Відповідачем-1 та ФОП Ментій Т.М. (Третя особа у справі) та є підставою виникнення їх спільних прав та обов'язків.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Позивачем клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ФОП Ментій Т.М. не заявлялось, остання перебувала у статусі Третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та була залучена до участі у справі ухвалою суду від 14.09.2018.

Враховуючи заявлене під час розгляду апеляційної скарги клопотання про заміну третьої особи ФОП Ментій Т.М. на співвідповідача та наявні підстави для цього з огляду на коло прав та обов'язків учасників оспорюваного правочину, апеляційний суд вважає наявними підстави для залучення до участі у справі ФОП Ментій Тетяни Миколаївни як співвідповідача та виключення її зі складу учасників судового процесу як третю особу, про що було винесено ухвалу від 27.02.2019.

У судовому засіданні 27.02.2019 повноважний представник Відповідача-1 апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноважний представник Позивача проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, підтримала позицію, викладену у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу. Зазначила, що сам факт початку діяльності товариства Відповідача-1 не носить правовстановлюючий характер та не є підставою, згідно якої він набув право власності на спірне майно; доказів які б підтверджували повне формування статутного капіталу Відповідача-1, до якого ввійшло і спірне майно за договором оренди, до матеріалів справи також не надано; передавальний акт є підставою для реєстрації права власності на орендоване майно за спірним договором, тому лише з моменту державної реєстрації права власності на майно за спірним договором Відповідач-1 набув статусу власника майна.

ФОП Ментій Тетяна Миколаївна (надалі - Відповідач-2) у судове засідання 27.02.2019 не з'явилась, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №962).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності Відповідача-2, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, з урахуванням її позиції, викладеній у поданому до суду 30.01.2019 відзиві на апеляційну скаргу, - апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 05.12.2018 - без змін.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області як орендодавцем (надалі - Позивач) та Приватним підприємцем Ментій Т.М. як орендарем (надалі - Відповідач-2) укладено договір від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Позивач передав, а Відповідач-2 прийняла в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно (будівля магазину, площею 196,1 кв.м, розміщена за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач), вартість якого визначена зі звітом про оцінку/актом оцінки на 28.02.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 513571,0 грн).

Передача майна в оренду засвідчена підписаним між сторонами актом приймання - передачі будівлі магазину від 21.08.2009 (а.с. 23, т.1).

Майно передано в оренду з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу промтоварів, продтоварів у тому числі підакцизної групи (п.1.2 договору).

До Договору сторонами були укладені наступні додаткові угоди: від 21.06.2010 про внесення змін у п. 2.5., 5.19., 10.1. Договору; від 28.08.2013 про внесення змін у п.1.1., 3.1., 3.6.,10.1. Договору; від 04.04.2014 про внесення змін у п. п. 2.4., 3.1., 3.6., 5.5., 5.6., 5.13., 10.1, 10.3., 10.6., 10.7. та доповнення розділу 9 п. 9.8. Договору; від 14.11.2014 про внесення змін у п. п. 10.1., 10.3., виключення п. 9.8. Договору.

Згідно додаткової угоди від 26.02.2015 до Договору він є пролонгованим з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018.

Відповідно до п. 10.3 договору оренди в редакції додаткової угоди від 14.11.2014 зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

19.02.2016 Позивач звертався до орендаря з листом №16-02-00815, у якому повідомляв останнього про те, що державне майно по договору оренди від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", а відтак реалізація правонаступництва за договором оренди здійснюється шляхом підписання тристороннього договору про внесення змін до договору оренди про встановлення належного орендодавця. Позивач просив підписати відповідну додаткову угоду.

Разом з цим, 10 березня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", що є правонаступником усіх прав та обов'язків державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту (надалі - Відповідач-1), та Відповідачем-2 без участі Позивача укладено додатковий договір до Договору, пунктом 1 якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного Договором, є Відповідач-1. Також внесені зміни у п. п. 3.1., 3.6. Договору та продовжено термін його дії по 31.03.2016 включно (п. 8 додаткового договору).

Позивач вважає, що додатковий договір укладено з порушенням порядку його укладення, а саме без участі регіонального відділення, чим порушено його майнові права, у зв'язку з чим даний договір підлягає визнанню недійсним.

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Спір по справі стосується визнання недійсним підписаного між відповідачами додаткового договору як такого, що укладений з порушенням порядку його укладення.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Статтею 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Згідно з частиною 1, 4 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно з ч. 2 ст. 15 вказаного Закону у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об'єкта договір оренди припиняється.

Зі змісту ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що саме наявність нового власника майна (тобто особи, якій належить саме право власності на нього, а не будь-яке інше речове право) визначається в якості умови переходу прав та обов'язків орендодавця.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 Цивільного кодексу України, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 87 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до публічних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ПАТ "Українська залізниця" відбулася 21 жовтня 2015 року.

Згідно із положеннями ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до положень ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка діяла станом на 10.03.2016 - дату укладання між відповідачами додаткового договору) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В частині 3 ст. 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" зазначено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу позивача може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно. Однак, в даному випадку законодавець вказує про відсутність необхідності саме попередньої реєстрації. Між тим, законодавець визнає необхідність державної реєстрації прав позивача на нерухомість, зазначивши в ч.2 ст. 5 вищевказаного Закону про те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу Відповідача-1, здійснюється на підставі передавального акту та акту оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця". Переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу Відповідача-1, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації Відповідача-1.

Отже, майно, передане до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» також підлягає державній реєстрації та право власності на передане до статутного капіталу майно виникає з моменту його державної реєстрації.

18.08.2015 Міністром інфраструктури України затверджено Передавальний акт ДП "Придніпровська залізниця" від 03.08.2015, а 01.12.2015 комісією з реорганізації юридичної особи ДП "Придніпровська залізниця" підписано Заключний передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", а також Зведений передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" та правонаступництво щодо якого переходить до ПАТ "Українська залізниця".

Водночас, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 18.10.2016 за ПАТ "Українська залізниця" право власності на будівлю магазину АДРЕСА_1, зареєстроване лише 21.09.2016 (а.с.163,т.1). Отже, Відповідач-1 набув право власності на спірне майно з 21.09.2016 та відповідно з цієї дати він вважається зареєстрованим власником майна та, відповідно, орендодавцем за Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний додатковий договір від 10.03.2016 відповідачі уклали без участі Позивача, який до 21.09.2016 був належним орендодавцем за Договором.

Крім того, відповідно до внутрішнього наказу ПАТ "Українська залізниця" №071 від 10.02.2016 керівникам структурних підрозділів апарату Відповідача-1, регіональних філій, філій заборонено вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду основних засобів та нематеріальних активів, внесених до статутного капіталу Відповідача-1 до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний додатковий договір від 10.03.2016 укладений з порушенням встановленого Договором та законом порядку: вчинений без волевиявлення Позивача, зміст правочину суперечить інтересам держави, що полягає у позбавленні Позивача отримувати орендну плату до моменту реєстрації Відповідачем-1 права власності на орендований об'єкт.

Отже, наявні правові підстави для визнання додаткового договору від 10.03.2016 недійсним з моменту укладення та судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 04.03.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна