РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2019Справа № 910/12832/18

За позовом Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation)

до Фізичної особи - підприємця Орєхова Сергія Михайловича

про стягнення 1 263 743,04 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Баховський М.М.

від відповідача: Млечко І.В., Вангородська Г.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Орєхова Сергія Михайловича про стягнення 1 263 743,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань з оплати поставленого товару, поставка якого була здійснена на підставі договору укладеного в спрощений спосіб.

Ухвалою від 01.10.2018р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 22.10.2018р.

22.10.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 12.11.2018р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем не доведено суду обставин поставки товару на заявлену до стягнення суму. До того ж, вказаним учасником судового процесу наголошено, що жодні документи, які було надано позивачем, не вказують на виникнення господарських правовідносин між Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) та Фізичною особою - підприємцем Орєховим Сергієм Михайловичем.

09.11.2018р. представником позивача через відділ діловодства суду було подано клопотання про витребування доказів у Київської міської митниці ДФС, зокрема, відомостей про митне оформлення міжнародних поштових відправлень на митних постах Київської міської митниці ДФС за період з липня 2016р. по квітень 2017р., із зазначенням відправника, кур'єрської служби доставки, найменуванням товару, інвойсу Орєховим Сергієм Михайловичем (АДРЕСА_3), ОСОБА_7 (АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (АДРЕСА_2), ОСОБА_9 (АДРЕСА_2), ОСОБА_10 (АДРЕСА_4).

Ухвалою від 12.11.2018р. вказане клопотання Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) про витребування доказів задоволено.

12.11.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 26.11.2018р.

26.11.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 10.12.2018р.

10.12.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 27.12.2018р.

27.12.2018р. підготовче засідання було відкладено на 25.01.2019р.

25.01.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 11.02.2019р.

У судовому засіданні 11.02.2019р. представником відповідача було вказано про непідтримання раніше поданого клопотання про витребування доказів шляхом направлення судового доручення.

11.02.2019р. судом було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.02.2019р.

У судовому засіданні 22.02.2019р. представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представниками відповідачів було надано заперечення проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 22.02.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

За твердженнями позивача, у липні 2016р. між Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) та Фізичною особою-підприємцем Орєховим Сергієм Михайловичем було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Позивачем зазначено, що у період з липня 2016р. по квітень 2017р. останнім було поставлено відповідачу запчастини для автомобілів на загальну суму 45 032,55 доларів США. Доставка товару здійснювалась зі Сполучених Штатів Америки до України кур'єрською доставкою підприємства Dnipro LLC.

06.08.2018р. Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) було направлено на адресу Фізичної особи - підприємця Орєхова Сергія Михайловича претензію від 31.07.2018р., в якій позивачем заявлено вимогу про погашення заборгованості в сумі 45 032,55 дол.США у семиденний строк з дня отримання претензії.

Проте, за твердженнями позивача, Фізичною особою-підприємцем Орєховим Сергієм Михайловичем розрахунку з Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) проведено не було, грошові кошти за поставлений товар не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи із змісту Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлений товар, позивачем повинно бути доведено суду факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, в тому числі, визначено підставу виникнення правовідносин з оплати поставки товару, наявність обов'язку відповідача внести на рахунок позивача плату за товар в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Як вказувалось судом вище, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань з оплати поставленого товару, поставка якого була здійснена на підставі договору укладеного в спрощений спосіб.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем не доведено суду обставин поставки товару на заявлену до стягнення суму. До того ж, вказаним учасником судового процесу наголошено, що жодні документи, які було надано позивачем, не вказують на виникнення господарських правовідносин між Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) та Фізичною особою - підприємцем Орєховим Сергієм Михайловичем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов'язку з доказування, позивачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів поставки відповідачу товару на суму 1 263 743,04 грн. до матеріалів справи представлено не було.

Наразі, оцінюючи представлені до матеріалів справи докази, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Проте, представлені до матеріалів справи докази, зокрема, інвойси на оплату запчастин для автомобілів ніяким чином не вказують на поставку товару позивачем на користь відповідача. Зокрема, зміст вказаних документів взагалі не містить посилань на те, що покупцем є саме Фізична особа - підприємець Орєхов Сергій Михайлович.

Одночасно, представлені суду роздруківки з інтернет-порталу замовлення автомобільних запчастин зі Сполучених Штатів Америки www.allmotors.us суд до уваги також не приймає в якості належних доказів поставки товару відповідачу, з урахуванням того, що останні містять дані щодо замовлень товару фізичною особою ОСОБА_12, а не відповідачем, як суб'єктом господарської діяльності.

Суд також не приймає в якості належного доказу обставин, на які посилається позивач в якості обґрунтування позову, лист №327/адв/13-70-64 від 02.11.2018р. Львівської митниці Державної фіскальної служби України. Оскільки у вказаному листі зазначено, про митне оформлення у період з липня 2016р. по квітень 2017р. доставок кур'єрською службою Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) міжнародних посилок за Орєховим Сергієм Михайловичем, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Крім того, з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 12.11.2018р. судом було зобов'язано Київську міську митниць ДФС надати відомості про митне оформлення міжнародних поштових відправлень на митних постах Київської міської митниці ДФС за період з липня 2016р. по квітень 2017р., із зазначенням відправника, кур'єрської служби доставки, найменуванням товару, інвойсу Орєховим Сергієм Михайловичем (АДРЕСА_3), ОСОБА_7 (АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (АДРЕСА_2), ОСОБА_9 (АДРЕСА_2), ОСОБА_10 (АДРЕСА_4).

На виконання вимог ухвали суду Київською митницею Державної фіскальної служби України надано лист №4385/9/26-70-64-07 від 21.11.2018р., в якому також містяться дані щодо оформлення товару, направленого позивачем за вказаними вище фізичними особами.

Суд зазначає, що означені документи ніяким чином не свідчать про поставку позивачем на користь відповідача товару - запчастин для автомобілів на заявлену до стягнення суму. Жодних митних декларацій, які б вказували про отримання товару саме відповідачем, матеріали справи не містять.

Посилання заявника на застосування процедури «подрібнення партій товару» з метою не перевищення їх митної вартості 150 євро, також не дає суду підстав вважати товар на суму 1 263 743,04 грн. таким, що поставлений Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) та прийнятий Фізичною особою - підприємцем Орєховим Сергієм Михайловичем.

До того ж, суд також не приймає до уваги посилання позивача на листи від 20.12.2018р. Schumacher Chevrolet of Denville, від 22.12.2018р. Acura of Denville, від 21.12.2018р. Joyce Motors, corp, оскільки вказані документи не містять відомостей щодо здійснення певних господарських операції, а вказують на те, що позивач фактично був дилером товарів вказаних компаній.

Означене у сукупності фактично виключає можливість суду достеменно стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем господарських правовідносин з поставки товару, а отже, і виникнення у Фізичної особи - підприємця Орєхова Сергія Михайловича грошового обов'язку перед Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) на суму 1 263 743,04 грн., строк виконання якого настав.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного, позов Олл Моторз Корпорейшн (All Motors Corporation) до Фізичної особи-підприємця Орєхова Сергія Михайловича про стягнення 1 263 743,04 грн. підлягає залишенню без задоволення як такий, що позбавлений належного доказового обґрунтування.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 28.02.2019р.

Суддя Спичак О.М.