ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. м.Львів Справа №914/1246/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: не зявився (належно повідомлений);

відповідача: адвоката ОСОБА_2 (довіреність від 02.01.2019 №02/01-19),

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго від 29.11.2018 №09-8950вих.

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.10.2018, повний текст рішення складено 05.11.2018,

у справі № 914/1246/18 (суддя Козак І.Б.)

за позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства Житловик-С, м. Львів

про визнання укладеною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП «Житловик-С» про визнання укладеною додаткової угоди від 20.06.2018 до договору №1551А від 28.05.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.05.2013 сторони уклали договір №1551/А про постачання теплової енергії в гарячій воді. 27.10.2016 відповідач прийняв на свій баланс від КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» приміщення загальною площею 58,6кв.м, які розташовані на вул. Тернопільській,2а.

Позивач вказує, що 14.04.2017 він звертався до суду з позовом до відповідача про визнання укладеною з 01.11.2016 додаткової угоди щодо надання послуг постачання теплової енергії в гарячій воді до прийнятих на баланс приміщень площею 58,6 кв.м. Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.08.2017 у справі №914/991/17 встановлено, що 23.12.2016 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради(далі- УКВ) (орендодавець) та КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» (орендар) уклали додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 03.10.2014 №С-9189-14 (приміщень, розташованих на вул. Тернопільській,2а), якою виключили приміщення під індексами 27-30 площею 58,6 кв.м із складу обєкта оренди.

29.12.2017 УКВ (орендодавець) та ГО «Військово-патріотичний вишкіл «Патріот» (орендар) уклали договір оренди №С-10868-17, за умовами якого орендарю передано в оренду нежитлові приміщення площею 58,6кв.м, які розташовані на вул. Тернопільській,2а. На підставі вказаного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ГО «Військово-патріотичний вишкіл «Патріот» уклали договір про постачання теплової енергії.

Позивач зазначає, що з 23.12.2016 по 29.12.2017 до приміщень загальною площею 58,6кв.м на вул. Тернопільській,2а проводилося постачання теплової енергії у гарячій воді без договору, хоча відповідач як балансоутримувач цих приміщень зобовязаний був укласти з позивачем відповідний договір. Посилаючись на ст.ст.179, 275 ГК України,ст. ст.16, 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.24 ЗУ «Про теплопостачання», позивач просив задоволити позов.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.10.2018 у справі № 914/1246/18 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 3, 6, 203, 626,627, 631 ЦК України, ст.ст. 179,180 ГК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 №1198.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову виходячи з того, що позивач не надав доказів на підтвердження поставки теплової енергії з 23.12.2016 по 29.12.2017, відтак не довів існування між сторонами господарських правовідносин упродовж вказаного періоду. Крім того, суд вказав на невідповідність умов проекту додаткової угоди щодо чинності зобовязання з 23.12.2016 по 29.12.2017 вимогам ст. 180 ГК України, оскільки позивач намагається встановити договірні відносини з відповідачем у минулому часі.

ЛМКП Львівтеплоенерго (позивач) не погодилося з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права , просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник вказує, що відповідач фактично споживав теплову енергію у вигляді гарячої води з метою опалення нежитлових приміщень і в силу вимог закону зобов'язаний був укласти договір про постачання теплової енергії, а відсутність договору є порушенням норм законодавства у сфері теплопостачання. Вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та не застосував норми законодавства, які підлягали застосуванню, зокрема, ч.5 ст.181, ч.2 ст.275 ГК України, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 у справі № 914/1246/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 10.01.2019 розгляд справи призначено на 05.02.2019.

Ухвалою від 05.02.2019 розгляд справи відкладено на 19.02.2019.

Скаржник не забезпечив явки свого представника у судові засідання апеляційного суду, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому 13.01.2019 та11.02.2019 ухвал суду.

Представник відповідача заперечив доводи скаржника, просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.05.2013 ЛМКП «Львівтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та ЛКП «Житловик-С» (споживач) уклали договір №1551/А на постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками №1, №2 ,№3, за умовами якого теплопостачальна організація зобовязується постачати теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання до обєкта споживача, розташованого на проспекті ОСОБА_3,38, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. За умовами п.2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2014 (п.10.1 договору).

Відповідно до п.10.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менш ніж за 60 календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (а.с. 13-19).

З матеріалів справи вбачається, що нежитлові приміщення на вул. Тернопільській,2а у м. Львові перебували у користуванні КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою». Так, згідно з актом про включення системи теплоспоживання від 11.10.2016, який складений представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» та КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою», в опалювальному сезоні 2016-2017 років теплоспоживання у приміщеннях центру на вул.Тернопільській, 2а включено на опалення (а.с. 25).

Згідно з актом прийому-передачі №22 від 27.10.2016 КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» передало, а ЛКП «Житловик-С» прийняло нежитлові приміщення на вул. Тернопільській,2а у м. Львові під індексами 27,28,29,30 загальною площею 58,6кв.м (а.с. 41).

В подальшому по акту приймання-передачі від 29.12.2017 ЛКП «Житловик С» передало, а ГО «Військово-патріотичний вишкіл «Патріот» прийняло нежитлові приміщення на вул. Тернопільській,2а у м. Львові під індексами 27,28,29,30 загальною площею 58,6кв.м ( а.с. 32).

29.12.2017 Управління комунальної власності ДЕР Львівської міської ради та ГО «Військово-патріотичний вишкіл «Патріот» уклали договір оренди №С-10868-17 нежитлових приміщень цокольного поверху з індексами 27,28,29,30, загальною площею 58,6 кв.м, за адресою: м. Львів, вул.Тернопільська,2а, що знаходяться на балансі ЛКП «Житловик-С» (а.с. 33-34).

ЛКП «Львівтеплоенерго» вже зверталося до суду з позовом до ЛКП «Житловик-С» про визнання укладеною додаткової угоди від 14.04.2017 до договору від 28.05.2013 №1551/А. Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.08.2017 у справі №914/991/17, яке набрало законної сили та є чинним, відмовлено у задоволенні позову.

11.07.2018 ЛКП «Львівтеплоенерго» повторно звернулося до суду з позовом до ЛКП «Житловик С», в якому просить визнати укладеною додаткову угоду від 20.06.2018 до договору №1551/А від 28.05.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді наступного змісту (а.с. 20): У звязку з проведеним уточненням обсягів споживання теплової енергії обєктами споживача сторони погоджуються сторінки 2 (вул.Теронопільська,2а) додатків №1,2 до договору №1551/А від 28.05.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді, викласти в редакції сторінок 2 додатків №1,2, які є невідємною частиною даної додаткової угоди і вважати зобовязання, які випливають з даної угоди, чинними з 23.12.2016 до 29.12.2017.

До додаткової угоди додано додатки №1 «Обсяги постачання теплової енергії» та №2 « Схеми розмежування балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності між теплопостачальною організацією та споживачем», в яких вказано обєкт споживача нежитлові приміщення №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надсилав відповідачу 27.06.2018 вказану додаткову угоду для підписання, проте відповідач не підписав її (а.с. 23,24).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, повязана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Частиною 1 статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем і відповідачем укладено договір №1551А від 28.05.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді до обєкта відповідача, який розташований за адресою: вул. Червоної Калини,38.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання укладеною додаткової угоди від 20.06.2018 до договору №1551А від 28.05.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді до обєкта відповідача - нежитлових приміщень №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а в період з 23.12.2016 до 29.12.2017, яка обґрунтована тим, що в цей період вказані приміщення були передані відповідачу і до приміщень постачалася теплова енергія на опалення без договору.

За приписами ч.7ст.180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Відповідно до 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З аналізу названих норм випливає, що застосування умов договору на період до його укладення можливе лише у випадку, коли між сторонами вже існували правовідносини до моменту укладення договору.

Однак, між сторонами не існувало правовідносин щодо постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлових приміщень на вул. Тернопільській, 2а. Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 08.08.2017 у справі №914/991/17, яке набрало законної сили та є чинним, такі правовідносини існували між позивачем та КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою», у якого перебували в оренді приміщення під індексами 1 -33, розташовані в будівлі за адресою: м.Львів, вул.Тернопільська, буд.2а, та який уклав з ЛМКП «Львівтеплоенерго» договір №1447/Г від 26.12.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді до приміщень вул.Тернопільська, буд.2а.

Актом про включення системи теплоспоживання від 11.10.2016, складеним представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» та КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою», підтверджено включення опалення у приміщеннях центру на вул.Тернопільській, 2а в опалювальному сезоні 2016-2017 років.

З матеріалів справи не вбачається, доказів не подано, що договір №1447/Г від 26.12.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді не передбачав теплопостачання до приміщень під індексами №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а; що позивач складав інший акт, ніж акт від 11.10.2016, про включення опалення у приміщеннях під індексами №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а та здійснював теплопостачання в період з 23.12.2016 до 29.12.2017 до вказаних приміщень чи виставляв відповідачу рахунки на оплату послуг з теплопостачання за цей період.

Як вірно вказав суд першої інстанції, звертаючись з даним позовом, позивач намагається встановити договірні відносини з відповідачем на період часу, що минув. При цьому, позивачем не доведено, доказів не подано виникнення між сторонами зобовязання в період з 23.12.2016 до 29.12.2017 щодо теплопостачання до приміщень №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а.

Посилання позивача на те, що приміщення з індексами №27-№30 на вул. Тернопільській, 2а площею 58,6 кв м перебували з 23.12.2016 по 29.12.2017 на балансі відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки перебування на балансі не свідчить про виникнення між сторонами правовідносин щодо теплопостачання до цих приміщень чи про використання відповідачем теплової енергії.

Щодо доводів скаржника про те, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми ч.5 ст.181 та ч.2 ст.275 ГК України, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на те, що ч. 5 ст. 181 ГК України врегульовано дії сторони, яка одержала протокол розбіжностей до договору, а ч. 2 ст. 275 ГК України встановлює, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач вже звертався до суду з позовом до відповідача про визнання укладеною додаткової угоди від 14.04.2017 до договору №1551А від 28.05.2013, посилаючись на те, що згідно з актом від 27.10.2016 відповідач прийняв на баланс нежитлові приміщення з індексами № 27-№30 площею 58,6 кв.м на вул. Тернопільській,2а. За результатами розгляду рішенням Господарського суду Львівської області від 08.08.2017 у справі №914/991/17, яке набрало законної сили та є чинним, відмовлено у задоволенні вказаного позову.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає відмову у задоволенні позову правомірною.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.10.2018 у справі № 914/1246/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним та касаційним судами покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 28.02.2019.

ОСОБА_4 Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1