ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа№ 910/31608/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Чорної Л.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 27.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018

у справі №910/31608/15 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

за участю Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської обласної державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за спожитий природний газ в розмірі 340 292 025,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 173 586 013,56 грн. заборгованості за газ, спожитий у січні-грудні 2014 року, 60 825 151,22 грн. пені, 3% річних у розмірі 6 684 175,69 грн. та 99 196 685,16 грн. інфляційних втрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу та обґрунтовано приписами статей 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 231 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016, у справі №910/31608/15 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість в розмірі 173 586 013,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 80 277 366,86 грн., 3% річних в розмірі 6 684 175,69 грн., пеню в розмірі 30 412 575,61 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 173 565,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

14.12.2016 на виконання вказаного рішення суду видано відповідні накази Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст заяви про заміну сторони правонаступником

12.06.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго», в якій заявник просить замінити боржника у справі №910/31608/15, а саме: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» замінити на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

В обґрунтування вимог зазначеної ухвали відповідач зазначив, що у зв'язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 17.09.2001, передане відповідачу майно комунальної власності (цілісний майновий комплекс) з виробництва теплової енергії вибуло з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та було передане Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», тому, на думку відповідача, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» КП«Київтеплоенерго» стало правонаступником ПАТ «Київенерго» за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у даній справі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/31608/15 заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про заміну боржника у справі №910/31608/15 його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишено без задоволення.

Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована тим, що суд першої інстанції не визнав Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" правонаступником боргових зобов'язань попереднього володільця відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання", оскільки дійшов висновку, що зазначена норма суперечить її застосуванню, як елементу верховенства права, та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/31608/15 скасувати та прийняти нову, якою замінити боржника Публічне акціонерне товариство "Київенерго" його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт також зазначає, що встановивши наявність фактів вибуття майна, що використовується для виробництва теплової енергії з володіння та користування ПАТ "Київенерго" та передачі його до КП «Київтеплоенерго», суд першої інстанції дійшої помилкового і неправомірного висновку про незастосування до правовідносин сторін норм ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Крім того, апелянт наголошує, що обтяження щодо виконання боргових зобов'язань слідує за майном з виробництва теплової енергії та з надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, та не є чутливим до правового статусу, у тому числі організаційно- правової форми суб'єкта господарювання, який набуває права користування таким майном. Отже, на думку відповідача, закон передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого є надання у користування цілісного майнового комплексу чи індивідуально визначеного майна з вироблення теплової енергії і саме таким чином законодавець захистив інтереси постачальника та транспортера природного газу від постійного збільшення боргових зобов'язань з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів

Також, не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/31608/15 скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про заміну боржника у справі №910/31608/15 його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" також зазначає, що застосування положень ч. 2 ст. 61 Конституції України, як норми прямої дії, здійснено судом першої інстанції безпідставно.

Крім цього, позивач вказує, що судом допущені порушення вимог ч. 1 ст. 147, абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 150 Конституції України, оскільки місцевий господарський суд самостійно зробив висновки про суперечність ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» вимогами ч. 4 ст. 13, ч. 1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України, що відноситься до повноважень виключно Конституційного Суду України.

Позивач звертає увагу, що Господарський суд міста Києва неправильно розтлумачив положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» та неправомірно не застосував їх.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вказує, що судом першої інстанції при винесені ухвали порушені норми ст. 236 ГПК Україн, оскільки всупереч п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України судом не зазначена мотивована оцінка аргументів, наведених відповідачем та позивачем.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської обласної державної адміністрації) "Київтеплоенерго" у своїх відзивах зазначає, що ухвалу суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають та ухвалу слід залишити без змін. Крім того, вказує, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської обласної державної адміністрації) "Київтеплоенерго" не є правонаступником ПАТ «Київенерго», зокрема, у частині боргу та додаткових нарахувань, оскільки положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" не застосовуються до відносин щодо закріплення теплогенеруючого майна за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської обласної державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Крім того, вказує, суд першої інстанції правильно не застосував норму, закріплену в частині 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання", оскільки зазначена норма суперечить Конституції України, зокрема частині 4 статті 41, статті 8, частині 1 статті 58, статті 61 Конституції України та не передбачає переходу обов'язків зі сплати додаткових нарахувань, які за своїм змістом не є складовою боргових зобов'язань з оплати спожитих енергоносіїв.

Узагальнені доводи клопотань про скасування ухвали та закриття провадження у справі

11.12.2018 та 12.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшли клопотання про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 та закриття провадження у справі №910/31608/15.

Обгрунтовуючи зазначені клопотання позивач та відповідач вказали, що між сторонами 25.09.2018 укладено договір № 51/2/1730-P3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за договором № 1246/14-БО-41 у розмірі 173 586 013,74 грн.

28.09.2018 заборгованість за спожитий газ у розмірі 173 586 013,74 грн. була погашена боржником за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці з тарифів.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 1730 визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з повним виконанням боржником зазначеного договору реструктуризації, на підставі ч. 1 ст. 7 Закону № 1730, заборгованість боржника з інфляційних втрат в розмірі 80 277 366,86 грн., 3% річних - 6 684 175,69 грн. та пені - 30 412 575,61 грн. була списана апелянтом.

Відсутність заборгованості боржника за договором № 1246/14-БО-41 підтверджується підписаним сторонами актом звіряння розрахунків станом на 10.10.2018.

23.10.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, керуючись вимогами п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56538291.

Отже, на думку позивача та відповідача, ухвала від 19.07.2018 у справі № 910/31608/15 про залишення без задоволення заяви ПАТ «Київенерго» про заміну боржника у вказаній справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору підлягає скасуванню, а провадження у вказаній справі - закриттю.

Узагальнені доводи заперечення на клопотання про скасування ухвали та закриття провадження у справі

11.01.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської обласної державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшли заперечення на клопотання про скасування ухвали та закриття провадження у справі, в яких КП "Київтеплоенерго" вказує, що подані докази, не є належними та допустимими, оскільки вони не підтверджують обставин, які входять до предмета доказування під час розгляду клопотання Київенерго про заміну сторони правонаступником та під час розгляду апеляційних скарг ПАТ «Київенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз». Предметом доказування є обставини, що беззаперечно свідчать про те, що відбувся факт матеріального правонаступництва (наявні факти та докази на їх підтвердження про настання факту правонаступництва КП «Київтеплоенерго» за борговими зобов'язаннями ПАТ «Київенерго» з оплати спожитих енергоносіїв за договором купівлі-продажу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013) та господарський суд зобов'язаний, на підставі ст. 334 та ст. 52 ГПК України, постановити судове рішення про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Тобто, на думку КП "Київтеплоенерго" відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 з підстав відсутності предмета спору та закриття провадження у справі №910/31608/15.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 скасувати, провадження у справі №910/31608/15 закрити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 скасувати, провадження у справі №910/31608/15 закрити. Також, зазначив, що якщо суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі, тоді просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу скасувати та прийняти нову, якою замінити боржника Публічне акціонерне товариство "Київенерго" його правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Представник КП "Київтеплоенерго" у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив у їх задоволенні відмовити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.09.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", яка в подальшому змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальник, відповідач) та Київською міською державною адміністрацією (адміністрація) укладено угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва (далі - угода), відповідно до пункту 1.1. якої в редакції додаткової угоди від 30.04.2007, з метою реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, вирішення питань підвищення надійності енергопостачання споживачів м. Києва, проведення єдиної тарифної та технічної політики, забезпечення стабільних надходжень до бюджету, відновлення, реконструкції та ефективного використання основних фондів, створення нових потужностей та впорядкування існуючих у місті систем енергопостачання, створення єдиного технологічного циклу та системи розрахунків за спожиті енергоносії, забезпечення соціальної захищеності та гарантованої зайнятості працівників енергетичного комплексу Адміністрація передає Енергопостачальнику, а Енергопостачальник приймає майно, що відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва, перелік якого наведено у додатках 1, 2 та 3 до цієї угоди (далі - майно), у володіння та користування, з обмеженням правомочності розпорядження щодо майна за згодою власника, відповідно до умов цієї Угоди та вимог чинного законодавства.

Тобто відповідно до угоди, Адміністрація передала Публічному акціонерному товариству "Київенерго", а останнє набуло у володіння і користування майно територіальної громади міста Києва, зокрема майно, яке забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" використовувало майно територіальної громади міста Києва на підставі ліцензій на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

20.06.2017 Київська міська рада прийняла рішення № 439/2661 "Про припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго". Також вирішила продовжити дію Угоди до 26.04.2018 включно з внесенням до угоди відповідних змін згідно з додатком 1 до цього рішення та припинити дію угоди з 27.04.2018.

19.12.2017 Публічне акціонерне товариство "Київенерго" та Київська міська державна адміністрація уклали між собою відповідну додаткову угоду до угоди від 27.09.2001.

Відповідно до пункту 4 рішення Київської міської ради № 439/2661 від 20.06.2017 доручено виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) визначити комунальне підприємство та закріпити за ним на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго" після припинення угоди.

27.12.2017 Київська міська державна адміністрація видала розпорядження № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", відповідно до пункту 5 якого визначила Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго" після припинення угоди.

30.04.2018 Публічне акціонерне товариство "Київенерго", Київська міська державна адміністрація та Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" підписали між собою акти приймання-передачі основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго" у зв'язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", що на момент передачі обліковуються за СВП "Київські теплові мережі" Публічного акціонерного товариства "Київенерго". Зазначені акти були додані відповідачем до заяви про заміну сторони правонаступником в якості підтвердження обставин вибуття майна з володіння та користування відповідача.

04.05.2018 Департамент комунальної власності м. Києва «Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»» прийняв наказ № 224, з якого вбачається, що за КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» закріплено на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акта приймання-передавання основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) з володіння та користування ПАТ «Київенерго», у зв'язку з припиненням угоди, що на момент передачі обліковуються за СВП «Київські теплові мережі» АТ «Київенерго», основні засоби згідно з додатком 3 та малоцінні необоротні матеріальні активи згідно з додатком 4 (п.п. 3, 4).

Відповідно до довідки від 03.07.2018 №32АУ/04/363 на балансі КП «Київтеплоенерго» обліковується майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПАТ «Київенерго» згідно актів приймання передавання від 30.04.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи у зв'язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відтак, правонаступництвом є перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). При універсальному правонаступництві до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов'язки. Таке правонаступництво має місце у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. При частковому (сингулярному) правонаступництві до правонаступника переходять тільки певні права та обов'язки кредитора.

В якості підстав для здійснення правонаступництва відповідач у заяві про заміну відповідача його правонаступником послався зокрема на частину 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання".

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Частина 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" визначає випадок правонаступництва за борговими зобов'язаннями суб'єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб'єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

Як вбачається з матеріалів справи, цілісний майновий комплекс був повернутий власнику (територіальній громаді м. Києва, яку представляє Київська міська рада) попереднім користувачем (Публічним акціонерним товариством "Київенерго") у зв'язку з припиненням дії угоди, на підставі якої попередній користувач володів та користувався комплексом. В подальшому комплекс був переданий власником у володіння та користування іншому суб'єкту господарювання - Комунальному підприємству "Київтеплоенерго". Тобто, мають місце обставини, за яких кінцевими власниками юридичних осіб - попереднього та наступного користувачів цілісного майнового комплексу є різні особи.

У випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим власником користувачів є різні особи) відбувається перехід зобов'язань до нового суб'єкта, а відтак і зміна особи кінцевого учасника (власника).

За таких обставин здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" буде мати своїм наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальність за неефективне використання об'єктів теплопостачання конкретним суб'єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Покладення статтею 22 Закону України "Про теплопостачання" обов'язку суб'єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов'язання (в тому числі похідні зобов'язання у вигляді відповідальності за неналежне виконання основного зобов'язання) без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов'язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до покращення майнового стану (збагачення) попереднього користувача за рахунок нового.

Тобто, у разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" з попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таки суб'єктом, буде покладений надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи.

Згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведені положення поширюються на всіх суб'єктів права власності, в тому числі на органи місцевого самоврядування (створювані ними комунальні підприємства).

Правова сутність статей 13, та 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав.

Отже, поширення положень частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" до даних правовідносин буде мати наслідком протиправне позбавлення органу місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) права розпорядження своєю власністю, та містить ознаки дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Суд, вирішуючи питання процесуального правонаступництва відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України зобов'язаний керуватися доказами, які беззаперечно підтверджують факт настання матеріального правонаступництва за конкретним предметом спору та відносно конкретного учасника у відносинах, щодо яких виник спір.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством "Київенерго" договору постачання природного газу, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Предметом спору у цій справі є стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" основного боргу та додаткових нарахувань за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання: пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Пеня є одним із видів цивільної відповідальності, яку учасник господарських відносин несе у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов'язання. Інфляційні нарахування та три відсотки річних є видом цивільної відповідальності за порушення грошового зобов'язання та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

За загальним правилом покладення обов'язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов'язків).

У випадку повернення цілісного майнового комплексу по виробленню теплової енергії з користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго" власнику, яким у цьому випадку є орган місцевого самоврядування (Київська міська рада) в особі створеного нею комунального підприємства, якому передано таке майно, такий власник позбавлений права відмовитися від експлуатації такого об'єкту, що свідчить про відсутність волевиявлення власника чи нового користувача комплексу на прийняття боргів попереднього власника.

У разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" на нового користувача майна будуть покладені також і похідні зобов'язання попереднього користувача (інфляційні, 3% річних, пеня, штрафи), які виникли внаслідок порушення попереднім користувачем основного зобов'язання, що також суперечитиме принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, визначеного частиною 2 статті 61 Конституції України.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд вірно зазначив, що положення частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" в частині їх поширення на суб'єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) суперечить положенням частини 4 статті 13, частин 1 та 4 статті 41, частині 2 статті 61 Конституції України.

Норми, закріплені в статті 22 Закону України "Про теплопостачання" є такими, що не містять чітких та зрозумілих формулювань, є суперечливими з іншими нормами чинного законодавства, не відповідають принципам верховенства права та Конституції України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що норма, закріплена в частині 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання", не підлягає застосуванню до даного спору у вирішенні питання правонаступництва відповідача, оскільки суперечить її застосуванню, як елементу верховенства права. При цьому, відповідачем інших підстав для правонаступництва, ніж частина 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" не наведено.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 цієї статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії "Про верховенство права" складовими верховенства права є обов'язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов'язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1. рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт того, що положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" суперечать у разі їх застосування Конституції України, правильно не застосував зазначену норму при вирішенні питання правонаступництва відповідача з огляду на наявність у суду такого права, передбаченого ч. 6 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання Комунального підприємства "Київтеплоенерго" правонаступником боргових зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Київенерго" відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" та правильно відмовив у задоволенні заяви відповідача про заміну його правонаступником, оскільки положення частини 4 статті 13, частин 1, 4 статті 41, частини 2 статті 61 Конституції України виключають можливість заміни боржника - Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на Комунальне підприємством "Київтеплоенерго" за зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства "Київенерго" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за відсутності волі Комунального підприємства "Київтеплоенерго" та факту передачі йому кореспондуючих такому зобов'язанню прав вимоги до споживачів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №910/5082/18.

Також, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 та закриття провадження у справі №910/31608/15, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Під предметом спору розуміється об'єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016, у справі №910/31608/15 позовні вимоги задоволено частково.

На виконання вказаного рішення суду видано відповідні накази Господарського суду міста Києва.

Згідно із ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Подання Публічним акціонерним товариством "Київенерго", на стадії виконання судового рішення, клопотання про заміну сторони виконавчого провадження з посиланням на норми ст. 52, 334 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про наявність судового спору між стягувачем та боржником. В той же час, розгляд вказаного клопотання та заміна сторони виконавчого провадження є процесуальною дією, що ґрунтується на наявності та поданні стороною (заінтересованою особою) беззаперечних доказів настання факту матеріального правонаступництва, факту вибуття сторони виконавчого провадження та наданні таким фактам відповідної оцінки судом.

В той же час, ухвала Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/31608/15 не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що переглядає ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 за заявою про заміну сторони правонаступником, а не рішення, предмет спору якого вже розглянутий та вирішений у 2016.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 та закриття провадження у справі №910/31608/15, оскільки зазначені клопотання не узгоджуються з нормам процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» в частині їх поширення на суб'єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) суперечить положенням частини 4 ст. 13, ч.ч. 1, 4 ст. 41, ч. 2 ст. 61 Конституції України та не підлягають до застосуванню до даного спору.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/31608/15 задоволенню не підлягають. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/31608/15 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/31608/15 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/31608/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/31608/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/31608/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 06.03.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Л.В. Чорна

Ю.Б.Михальська