ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа№ 910/3024/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Козир Т.П.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вельбой Антоніни Андріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року

у справі № 910/3024/18 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Вельбой Антоніни Андріївни

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію Публічного акціонерного товариства

"ДІАМАНТБАНК" Тімоніна Олександра Олексійовича

про зобов'язання вчинити дії та визнання бездіяльності протиправною

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ФОП Вельбой А.А. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" Тімоніна О.О. про зобов'язання вчинити дії та визнання бездіяльності протиправною.

Позов вмотивовано тим, що відповідач порушив права позивача та не включив останнього до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "ДІАМАНТБАНК".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у справі № 910/3024/18 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ФОП Вельбой А.А. звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у справі № 910/3024/18 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що господарський суд міста Києва при постановленні рішення від 16.07.2018 року не врахував те, що згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Позивач вказує також, що судом не було досліджено обставин справи, а саме те, що до введення тимчасової адміністрації в банку, позивачем були виконані всі дії щодо повідомлення про факт відступлення права вимоги, який передбачений положеннями ЦК України.

На думку скаржника, судом не було надано правової оцінки листу №420/25.1/2Л від 28.02.2018 від відповідача, в якому було повідомлено про результат розгляду поданих позивачем заяв, а саме що вимога про списання коштів по рахунку ПП "Моділь М" відповідно до заяви до ПАТ "Діамантбанк" не підлягає задоволенню.

Апелянт вважає, що судом не було виконано вимоги ст. 236 ГПК України щодо необхідності всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 27.09.2018 року за участю повноважних представників сторін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 року у справі оголошено перерву до 18.10.2018 року.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 року „Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті „Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом приймання-передачі судових справ від 02.10.2018, на виконання п.4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 року № 475, справу№910/3024/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018 року, справа № 910/3024/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 24.01.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 для розгляду справи № 910/3024/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Козир Т.П.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу № 910/3024/18 за апеляційною скаргою ФОП Вельбой А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 910/3024/18 з підстав того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року відкладено розгляд справи на 21.02.2019 року на підставі ст. 216 ГПК України.

28.01.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Представники сторін в судове засідання 21.02.2019 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження у справі № 910/3024/18, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

За приписами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (стаття 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України "Про банки і банківську діяльність", за змістом статті 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Основні функції Фонду можуть мати як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містити владної складової, є спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

У розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частина 1, 3 та 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зазначають, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку (частини перша, друга статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом відшкодування суми за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому, банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас визначений ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Оскільки позивач оскаржує дії уповноваженої особи Фонду не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим. (Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.04.2018 року по справі №910/8132/17 та від 12.06.2018 року по справі №910/14465/17).

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин, доводи представника відповідача про неналежність цього спору до юрисдикції господарського суду є помилковими, а підстави для закриття провадження по справі - відсутніми.

21.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ФОП Вельбой А.А. слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03.06.2015 року між ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та ФОП Вельбой А.А. укладено договір №15-06-03-002464 банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок в банківських металах №4650.980 - поточний рахунок, на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг; здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадку надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в ПАТ "Діамантбанк" та виконання умов, достатніх для належного використання банком свого права на договірне списання відповідно до п.4.3 договору.

Відповідно до п. 9.1 цього договору, договір набирає чинності з дня відкриття поточного рахунку та діє до моменту закриття поточного рахунку.

Крім того, 05.02.2015 року між ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та ПП "Модуль М" укладено договір №16-02-05-000340 банківського рахунку, згідно п. 1.1 якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок в банківських металах №06.980 - поточний рахунок, на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг; здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадку надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в Публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк" та виконання умов, достатніх для належного використання банком свого права на договірне списання відповідно до п.4.3 договору.

Пункт 9.1 даного договору зазначає, що договір набирає чинності з дня відкриття поточного рахунку та діє до моменту закриття поточного рахунку.

10.02.2017 року між ФОП Вельбой А.А. та ПП "Модуль М" було укладено договір купівлі-продажу №04/02-2017, відповідно до п.1 якого продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується передати у власність покупцю належний продавцеві товар, бувший у використанні: залізні вироби, водопровідне та опалювальне устаткування і приладдя до нього, зокрема: труба металева водопровідна, труба чавунна опалювальна, котли опалювальні, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Згідно накладної №28 від 21.04.2017 року продавцем було передано покупцю товар відповідно до договору №04/02-2017 від 10.02.2017 року на суму 197670,00 грн.

21.04.2017 року між ФОП Вельбой А.А. (новий вкладник) та ПП "Модуль М" (первісний вкладник) було укладено договір №21/04-2017/1 про відступлення права вимоги, за умовами п.1.1 якого первісний вкладник передає, а новий вкладник приймає на себе право вимоги, що належить первісному вкладнику і стає кредитором за договором банківського рахунку №16-02-05-000340 від 05.02.2015 року, укладеним між первісним вкладником та ПАТ "ДІАМАНТБАНК".

Пунктом 1.2 договору №21/04-2017/1 від 21.04.2017 року передбачено, що новий вкладник одержує право (замість первісного вкладника) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за основним договором в частині списання грошових коштів в сумі 197 670 на оплату товару, отриманого первісним вкладником від нового вкладника відповідно до умов договору купівлі-продажу №04/02-2017 від 10.02.2017 року на підставі видаткової накладної №28 від 21.04.2017 року.

21.04.2017 року ФОП Вельбой А.А. та ПП "Модуль М" подано спільну заяву до ПАТ "ДІАМАНТБАНК", якою повідомлено банк про відступлення права вимоги списання грошових коштів в сумі 197 670,00 грн.

24.04.2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі рішення правління Національного банку України №264-рш/БТ від 24.04.2017 року "Про віднесення ПАТ "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора".

23.06.2017 року ФОП Вельбой А.А. скеровано до відповідача заяву від 22.06.2017 року про виплату коштів в сумі 197 670,00 грн. в порядку відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 № 394-і рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 червня 2017 № 2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням було розпочато процедуру ліквідації Банку з 24.06.2017 року до 23.06.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Банку, визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації, реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювань неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Тімоніну О.О. строком на два роки з 24.06.2017 року до 23.06.2019 року включно.

05.07.2017 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" з заявою про включення до реєстру кредиторів, в якій просив включити вимоги ФОП Вельбой А.А. на суму 197 670,00 грн., які виникли на підставі договору відступлення права вимоги №21/04-2017/1 від 21.04.2017 року.

08.07.2017 року позивачем було направлено до відповідача заяву-уточнення до заяви про включення до реєстру кредиторів.

06.10.2017 року ФОП Вельбой А.А. скеровано на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" Тімоніна О.О. вимогу про повідомлення результатів розгляду заяви про включення до реєстру кредиторів.

Проте, вимоги ФОП Вельбой А.А. на суму 197 670 грн., які виникли на підставі договору відступлення права вимоги №21/04-2017/1 від 21.04.2017 року, відповідачем визнано не було та до реєстру вимог кредиторів не включено, що підтверджується листом банку № 420/25.1/2л від 28.02.2018 року.

Вказані обставини, на думку заявника, вказують на протиправність бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що вимога позивача про включення його кредиторських вимог в сумі 197 670,00 грн. до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" задоволенню не підлягає, оскільки зазначена сума входить до акцептованих Фондом вимог ПП "Модуль М" і таке задоволення вимог позивача призведе до безпідставного збільшення (подвоєння) обсягу зобов'язань Банку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 2 вищезазначеного закону вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, а вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Пунктом 54 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на дату прийняття Фондом рішення про ліквідацію Банку (24.06.2017 року) залишок коштів на поточному рахунку ПП "Модуль М" складав 768 801,32 грн. В свою чергу, залишок коштів на поточному рахунку позивача на зазначену дату складав 260,70 грн.

Таким чином, з урахуванням норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ПП "Модуль М" є кредитором Банку на суму 768 801,32 грн., а позивач - вкладником Банку, гарантована сума відшкодування Фондом коштів за вкладом перед яким складає 260,70 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на укладення між ним та підприємством договору про відступлення права вимоги № 21/04-2017/1 від 21.04.2017 року, згідно умов якого підприємство передало позивачу право вимоги на списання грошових коштів в сумі 197 670,00 грн. за договором банківського рахунку № 16-02-05-000340 від 05.02.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних і вкладних (депозитних) рахунків регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 № 492. Зазначеною інструкцією встановлено, що банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 1.8).

Таким чином, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника поточного рахунку чинним законодавством та банківськими правилами не передбачено. Відповідно, укладення договору відступлення права вимоги за договором банківського рахунку не призводить до виникнення грошового зобов'язання у банку перед новим кредитором. (Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі №910/8058/15-г).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статей 1068, 1071 ЦК України списання та перерахування коштів з рахунку клієнта здійснюється банком на підставі відповідного розрахункового документа. В свою чергу, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який визначає загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлено, що ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором переказу розрахункового документа до банку, в якому відкрито його рахунок, визначено види розрахункових документів (платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер).

Таким чином, зобов'язання банку перед клієнтом, та, відповідно, право вимоги у клієнта може виникнути лише після направлення останнім розпорядження банку на перерахування відповідної грошової суми.

Оскільки Підприємством розрахункові документи Банку на перерахування грошових сум з рахунку не подавалися, право вимоги за договором банківського рахунку не виникло, і не могло виникнути.

Як було зазначено вище, 05.02.2015 року між ПАТ "ДІАМАНТБАНК" (банк) та Приватним підприємством "Модуль М" (клієнт) було укладено договір №16-02-05-000340 банківського рахунку, згідно п.1.1 якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок в банківських металах №06.980 - поточний рахунок, на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг; здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадку надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в ПАТ "Діамантбанк" та виконання умов, достатніх для належного використання банком свого права на договірне списання відповідно до п.4.3 договору.

Отже, виходячи з умов вказаного правочину полягає, що здійснення списання грошових коштів з поточного рахунку №06.980 може мати місце лише на вимогу (розпорядження) особи, яка є клієнтом, а саме ПП "Модуль М".

При цьому, у даному випадку відступлення ПП "Модуль М" права вимоги за договором банківського рахунку в частині списання грошових коштів в сумі 197670 грн. на оплату товару, отриманого первісним вкладником від нового вкладника відповідно до умов договору купівлі-продажу №04/02-2017 від 10.02.2017 року на підставі видаткової накладної №28 від 21.04.2017 року ніяким чином не нівелює законодавчо визначеного порядку здійснення списання грошових коштів з поточного рахунку клієнта банком.

Посилання представника позивача в додаткових поясненнях по справі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №914/3217/16 в якій зроблено висновок, що чинним законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі своїх прав за договором банківського вкладу іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною) розміщеними на належному їх рахунку за відповідним договором, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки, як вбачається зі змісту цієї ж постанови, категорії «поточний рахунок» і «вкладний (депозитний) рахунок» не є тотожними між собою та мають різну правову природу, що спливає на відмінність правового регулювання відповідних правовідносин.

Таким чином, правовідносини, які склались у вищенаведеній справі №914/3217/16 щодо можливості передачі прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особами (відступлення права вимоги) та у справі, що розглядається, в якій предметом є відступлення права вимоги за договором банківського рахунку, не є подібними між собою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення між підприємством та позивачем договору про відступлення права вимоги № 21/04-2017/1 від 21.04.2017 не призвело до виникнення грошового зобов'язання банку перед позивачем.

Крім того, необхідно також зазначити, що станом на момент запровадження процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" на поточному рахунку №06.980 ПП "Модуль М" в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" містився залишок грошових коштів в сумі 768 801,32 грн., який фактично і включав 197 670,00 грн. вимоги щодо яких заявлено ФОП Вельбой А.А.

Матеріалами справи підтверджується, що ПП "Модуль М" звернулось до ПАТ "ДІАМАНТБАНК" з заявою № 58 від 05.07.2017 року про включення до реєстру вимог кредиторів на суму 768 801,32 грн.

Тобто, як вбачається з виписки по поточному рахунку підприємства та йоо заяви з кредиторськими вимогами, останнє заявило Фонду свої вимоги в сумі залишку коштів на йог поточному рахунку в повній сумі, без урахування відступлення прав вимоги за договором рахунку та відповідного зменшення зобов'язань банку перед ним особисто.

Вказані вимоги в повному обсязі було акцептовано виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та включено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДІАМАНТБАНК" (рішення №9017 від 11.09.2017 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК").

Таким чином, з наведеного вбачається, що задоволення позову в частині зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" Тімоніна О.О. провести переказ коштів з поточного рахунку №06.980 ПП "Модуль М" на поточний рахунок ФОП Вельбой А.А. та зобов'язання відповідача внести зміни та доповнення до Переліку вкладників, за яким підлягає відшкодуванню сума вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу, фактично могло б призвести до порушення визначеного чинним законодавством порядку здійснення банківських операцій зі списання та перерахування грошових коштів та подвійного задоволення банком вимог щодо грошових кошів в сумі 197 670,00 грн., з урахуванням чого позов в цій частині правомірно залишено судом першої інстанції без задоволення.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ДІАМАНТБАНК" Тімоніна О.О. щодо не включення до Переліку вкладників, за яким підлягає відшкодуванню сума вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відшкодування суми вкладу ФОП Вельбой А.А., право вимоги якої ґрунтується на договорі №21/04-2017/1 від 21.04.2017 року, то у даному випадку необхідно зазначити, що фактично обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є ефективним у розумінні ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та ніяким чином, навіть у разі наявності підстав для задоволення позову в цій частині, не призвів би до дійсного відновлення порушеного права особи. (Правова позиція щодо неефективності застосування такого способу захисту як визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/14075/17).

За таких обставин, позов ФОП Вельбой А.А. в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача також не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського висновку, що рішення господарського суду міста Києва у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вельбой Антоніни Андріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у справі №910/3024/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 року у справі №910/3024/18 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

4. Справи №910/3024/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 28.02.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Т.П. Козир

Б.В. Отрюх