УХВАЛА

11 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/300/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа"

про стягнення 57 709 193,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2019 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі №905/300/18.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об’єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа" про стягнення боргу в загальному розмірі 57 709 193,99 грн, за розгляд якої сплатило максимальну ставку судового збору у розмірі 616700,00 грн, що також підтверджується платіжним дорученням № 6001006 від 05.02.2018.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, за подання касаційної скарги у цій справі, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" мало сплатити судовий збір у сумі 1 233 400,00 грн, проте доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі скаржник до касаційної скарги не додав, що також підтверджується описом додатків до касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що листом Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві № 05-12/1731-6167 від 18.06.2018 повідомлено реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні/Печерс. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Рахунок отримувача: 6007;

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

- Символ звітності банку: 207.

Отже, скаржнику необхідно надати суду докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі у сумі 1 233 400,00 грн.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також такими, що підлягають скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, посилаючись на статті 55, 129 Конституції України; на частину 1 статті 261, частину 4 статті 267, статті 256, 598-599 Цивільного кодексу України; статті 1-3, частину 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і відведення за спожиті енергоносії"; частину 1 статті 2, частину 2 статті 11, частини 1- 2 статті 236, статтю 256 ГПК України; пункт 8 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017; статтю 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також наводить практику Європейського суду з прав людини (справи: "Белле проти Франції", "Ільхан проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України", "Скорик проти України", "Зубак проти Хорватії", "Мушта проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Росії", "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії", "Мельник проти України", "Жофрр де ля Прадель проти Франції"; Вищого господарського суду України (№№ 910/15010/16, 910/16766/13, 914/2851/16, 922/1110/15, 908/3125/16, 922/4355/14, 908/2414/16, 910/17076/16, 914/1111/16, 912/3303/16, 927/1442/15, 910/15873/13, 917/348/16, 911/3951/16, 911/3951/16 від 02.10.2017) та постанову Верховного Суду № 908/3211/16. Однак, скаржник лише наводить норми права та практику застосування цих норм у аналогічних відносинах, але не зазначає обґрунтування того, у чому саме полягає неправильне застосування наведених норм права і яким чином це вплинуло на прийняття оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" необхідно обґрунтувати, в чому, на його думку, полягає неправильне застосування наведених вище норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі № 905/300/18 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 26.03.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. М. Пільков