СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа № 905/2027/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В., суддя Пушай В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3495 від 14.07.10; дов. № 09-18/6942 від 27.12.18,

відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", (вх. № 316 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2018 у справі №905/2027/18 (суддя Зекунов Е.В., повний текст рішення складено та підписано 21.12.2018)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька обл.,

до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, Донецька обл.,

про стягнення збитків у розмірі 23362,29 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.12.2018 позов Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 23362 грн. 29 коп. задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) збитки у розмірі 23362 (двадцять три тисячі триста шістдесят дві) грн. 29 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до відомостей зазначених у графі 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" накладної від 29.10.2017 № 52638921 та накладної від 29.10.2017 № 52638939, вагони № 56542806, № 59196055 були видані 01.11.2017, тому, на думку апелянта, строк позовної давності сплинув 02.05.2018, що відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 для розгляду справи №905/2027/18 сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя (доповідач) Гребенюк Н.В., судді Пушай В.І., Зубченко І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №905/2027/18 та встановлено позивачу до 11.02.2019 включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику.

На поштову адресу суду 12.02.2019 (згідно штампу канцелярії, наявному на першому аркуші документа) від Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення - залишити без змін. Позивач вважає, він звернувся з позовною заявою до суду першої інстанції 15.05.2018, тобто, відповідно до приписів ч. 4 ст. 315 ГК України в межах строку позовної давності, оскільки в спірних правовідносинах строк предявлення претензії у відповідності до комерційних актів розпочався 01.12.2017 та закінчився 01.02.2018, у звязку з чим перебіг позовної давності для предявлення перевізникові позову розпочався 01.02.2018 та закінчився 01.07.2018.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст. 267 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 призначено розгляд справи №905/2027/18 на 27.02.2019 о 09:30 год.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в дане судове засідання не зявився, про причини незявлення не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Представник позивача - Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька обл., у судовому засіданні зазначив про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду Донецької області.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.10.2017 за залізничними накладними № 52638921 та № 52638939 ПАТ Авдіївський коксохімічний завод (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажено на адресу ПрАТ Металургійний комбінат Азовсталь (вантажоодержувач) у вагонах № 56542806, № 59196055 кокс доменний.

Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної № 52638921 та № 52638939, маса нетто:

- у вагоні № 56542806 становила 40 650 кг.

- у вагоні № 59196055 становила 55 950 кг.

У вагонах вантаж завантажено вантажовідправником. Поверхня вантажу маркована однією поздовжньою лінією вапном.

На станції Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне переваження вагонів № 56542806, № 59196055, про що складені комерційні акти № 484809/753 від 01.11.2017 до вагону № 56542806 та № 484809/754 від 01.11.2017 до вагону № 59196055 у яких зафіксовано наступне:

у вагоні № 56542806: брутто- 61 400 кг, тара -22 220 кг. нетто - 39 200 кг. що менше документу на 1 450,00 кг;

у вагоні № 59196055: брутто - 81 350 кг, тара - 27 850 кг., нетто - 53 500 кг., що менше документу на 2 450 кг.

В комерційному акті № 484809/753 від 01.11.2017 зафіксовано, що у вагоні № 56542806 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, фактичне навантаження шапкою, вище бортів 30- 40 см. Над 2-3 люками зліва мається виїмка довжиною 220 см, шириною 90 см, глибиною 60 см. У місці виїмки маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає. Вагон бездверний, люка закриті.

В комерційному акті № 484809/754 від 01.11.2017 було зафіксовано, що у вагоні № 59196055 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, фактичне навантаження шапкою, вище бортів 30-40 см., над 2 люком мається виїмка по всій ширині вагону, глибиною 120*100*70 см. У районі виїмки маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає. Вагон без дверний, люка закриті.

Переваження вантажу здійснювалось на 150 т електронних вагах при повній зупинці вагонів.

Як зазначає позивач, вартість нестачі вантажу у вагонах № 56542806, № 59196055 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень складає 23 362,29 грн. (7 561,88 +15 800,41), тому, на думку позивача, відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 23362,29 грн.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача, посилаючись на те, що обставини справи свідчать про те, що нестача вантажу виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагонів, вантажу, його маркування та кріплення у вагонах, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, про наявність вільних місць/поглиблень у вагонах залізницею зазначено не було, не зазначалось і про порушення маркування, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу. Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку, що нестача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає наведений висновок таким, що здійснений з урахуванням усіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Так, за змістом статті 909 Цивільного кодексу України та статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Загальні умови перевезення, у відповідності до ч. 2 ст. 908 ЦК України, визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

В статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 з відповідними змінами та доповненнями (далі - Статут), зазначено, що основним перевізним документом встановленої форми є накладна, оформлена відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і надана залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріали справи свідчать, що зазначені залізничні накладні оформлені у встановленому порядку та відповідно до положень частини 2 статті 307 ГК України та статті 6 Статуту залізниць України за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (ст. 110 Статуту).

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Матеріали справи містять комерційні акти № 484809/753 від 01.11.2017 до вагону № 56542806 та № 484809/754 від 01.11.2017 до вагону № 59196055 у яких зафіксовано нестачу вантажу, а саме, в комерційному акті № 484809/753 від 01.11.2017 зафіксовано, що у вагоні № 56542806 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, фактичне навантаження шапкою, вище бортів 30- 40 см. Над 2-3 люками зліва мається виїмка довжиною 220 см, шириною 90 см, глибиною 60 см. У місці виїмки маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає. Вагон бездверний, люка закриті; в комерційному акті № 484809/754 від 01.11.2017 було зафіксовано, що у вагоні № 59196055 вантаж маркований однією поздовжньою смугою вздовж вагону вапном, фактичне навантаження шапкою, вище бортів 30-40 см., над 2 люком мається виїмка по всій ширині вагону, глибиною 120*100*70 см. У районі виїмки маркування порушено. Технічний стан справний, течі вантажу немає. Вагон без дверний, люка закриті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855, а також, засвідчують обставини, які можуть слугувати підставою для матеріальної відповідальності перевізника вантажу у відповідності до вимог частини 1 статті 26 Закону України Про залізничний транспорт.

Відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу при його перевезенні встановлена нормою статті 924 ЦК України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 23 Закону України Про залізничний транспорт: перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Пунктами 5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу затверджених наказом Мінтрансу України № 542 від 20.08.2001р. встановлено, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Частиною 1 ст. 31 Статуту встановлено, що залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Згідно з абз. 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р. встановлено що, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

У накладних № 52638921 та № 52638939 від 29.10.2017 зазначено, що вантаж завантажено у вагони відправником, вантаж маркований однією поздовжньою лінією вапном, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Натомість, як вже було встановлено судом, в комерційних актах № 484809/753 від 01.11.2017 до вагону № 56542806 та № 484809/754 від 01.11.2017 до вагону № 59196055 було зафіксовано нестачу вантажу.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, нестача вантажу виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагонів, вантажу, його маркування та кріплення у вагонах, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, про наявність вільних місць/поглиблень у вагонах залізницею зазначено не було, не зазначалось і про порушення маркування, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу. Тобто, нестача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

У статті 114 Статуту залізниць України закріплено положення, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною 1 статті 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083): при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить, зокрема: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, - вугілля камяне. За таких обставин фактична нестача вантажу у провізних документах, - кокс доменний.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вартість нестачі вантажу у вагонах № 56542806, № 59196055 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень складає 23 362,29 грн. (7 561,88 +15 800,41), а надані позивачем акт прийому передачі № 91744985 від 29.10.2017р. та рахунок-фактура від 29.10.2017р. є належними та допустимими доказами, які засвідчують вартість відправленого вантажу.

Таким чином, відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт нестачі вантажу підтверджений вищенаведеними доказами та не заперечується сторонами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності для предявлення даного позову. Позивач вважає, що шестимісячний термін для пред'явлення даного позову, передбачений ст. 136 Статуту залізниць України, сплив ще на початку грудня 2017 року, оскільки згідно положень ст. ст. 253, 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, таким чином, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Відповідно до норм ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 ЦК України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів ст. 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 ЦК Кодексу, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Пунктом 136 Статуту залізниць України закріплено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Водночас, ч. 4 ст. 315 ГК України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ГК України претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної, є комерційні акти № 484809/753 від 01.11.2017 до вагону № 56542806 та № 484809/754 від 01.11.2017 до вагону № 59196055, з часу складання яких і починається перебіг строку позовної давності.

Отже, з врахуванням вимог ч. 2 ст. 315 ГК України, позивач мав право подати претензію до залізниці до 01.05.2018 року.

Враховуючи право вантажовідправника звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді на претензію, передбачене ч. 4 ст. 315 ГК України, граничний строк звернення ПАТ МК "Азовсталь" до суду з позовом про стягнення збитків у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні прийнятий залізницею до перевезення за залізничною накладною № 52638921 та № 52638939 встановлених комерційними актами: № 484809/753 від 01.11.2017 до вагону № 56542806, № 484809/754 від 01.11.2017 до вагону № 59196055, закінчується 01.12.2018.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з вказаним позовом 01.11.2018, тобто в межах строку встановленого пунктом 136 Статуту залізниць України та частиною 4 ст. 315 ГК України.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що законними та обґрунтованими є обставини й матеріали справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, та приходить до висновку, що підстав для скасування рішення не має. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2018 у справі №905/2027/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2018 у справі №905/2027/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 04.03.2019.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Зубченко І.В.

Суддя Пушай В.І.