ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.2019р. Справа №905/2259/18

за позовом ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Покровського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 6398681,73 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Покровського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ, про стягнення заборгованості в сумі 6398681,73 грн., у тому числі основний борг в сумі 5032542,18 грн., три проценти річних в сумі 143115,14 грн., інфляція в сумі 419469,43 грн., пеня в сумі 803554,98 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання №1 від 26.12.2016р. в частині своєчасної оплати вартості наданих протягом жовтня 2017р. - грудня 2017р. послуг.

Відповідач надав відзив на позовну заяву №012/1654 від 26.12.2018р., в якому заперечив проти розрахунку інфляційних нарахувань та трьох процентів річних позивача, надавши власний контррозрахунок інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

16.01.2019р. на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив №03/02/46 від 16.01.2019р., згідно якої позивач не погоджується з відзивом відповідача посилаючись на ті обставини, що відповідач у своєму розрахунку інфляційної складової застосовує показання індексу інфляції за один місяць. Крім того, позивач повідомив суд про те, що відповідач після подачі позову частково сплатив борг в сумі 107172,61 грн.

01.02.2019р. на поштову адресу та 04.02.2019р. на електронну адресу суду від позивача надійшла виписка по рахунку позивача за 28.12.2018р. в підтвердження оплати частини боргу відповідачем в сумі 107172,61 грн.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

26.12.2016р. між сторонами був підписаний договір №1 про надання послуг з централізованого питного водопостачання, за умовами якого позивач (виробник) зобовязався надавати відповідачу (споживач) послуги з централізованого питного водопостачання в обємах згідно помісячного графіку (п.2.3 договору), в межах технічних можливостей виробника, а споживач зобовязався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору виробник подає споживачеві питну воду протягом усього періоду дії договору рівномірно в межах узгоджених розрахункових обсягів, зазначених в п.2.3 цього договору.

Згідно п.2.2 договору зміни обумовленої договором кількості води, що подається у бік зменшення або збільшення, проводиться на підставі заявки споживача і оформляється додатковою угодою до даного договору, або обміном листами.

За приписом п.2.3 договору обсяг питної води по заявці споживача на 2017р. складає - 7964,200 тис. куб.м. на загальну суму 39088293,60 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.4.6 договору споживач зобовязаний мати прилад обліку води для розрахунку з виробником за відпущену воду. Придбання та встановлення повірених приладів обліку здійснюється споживачем за власний рахунок, на підставі погодженого з виробником проекту вузла обліку води. Вузол обліку повинен розташовуватися на мережі споживача, як правило, на мережі балансової належності мереж виробника і споживача. Проектування вузлів обліку води виконується відповідно до вимог ДБН за технічними умовами (вихідними даними) виробника. Введення в експлуатацію вузла обліку та його реєстрація здійснюється представниками виробника на підставі погодженої технічної документації.

Згідно п. 5.2 договору орієнтована сума договору на дату його укладання складає 32573578,00 грн., ПДВ 6514715,60 грн., всього з ПДВ 39088293,60 грн.

Даний договір вступає в силу при досягненні сторонами згоди по всім істотним умовам договору і діє з 01.01.2017 року по 31.12.2017р. (п.11.1 договору).

Як встановлено, протягом жовтня 2017р.-грудня 2017р. позивачем були надані відповідачу послуги з централізованого питного водопостачання.

В підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи надано акти зняття показань електронного приладу обліку води від 25.10.2017р., 24.11.2017р., 25.12.2017р., які були підписані сторонами без будь-яких зауважень або заперечень.

Відповідно до рахунків-фактури №7/5200 від 25.10.2017р. на суму 3629235,98 грн., №7/5241 від 24.11.2017р. на суму 3409334,39 грн., №7/5285 від 25.12.2017р. на суму 3804129,43 грн. вартість наданих позивачем відповідачу послуг по централізованому питному водопостачанню становить 5032542,18 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості з боку відповідача.

Відповідачем факт отримання від позивача послуг водопостачання на вказану суму не спростований.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Таким чином, в силу ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України між сторонами виникли зобов'язальні відносини на підставі укладеного договору про надання послуг.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Споживач згідно заявленого обсягу води на поточний місяць, самостійно здійснює платежі за діючим тарифам в такі строки:

- до 10 числа поточного місяця в розмірі 1/3 заявленого місячного обєму за першу декаду;

- до 25 числа поточного місяця в розмірі 1/3 заявленого місячного обєму за другу декаду (п.5.4 договору).

Остаточний розрахунок за надані послуги за минулий місяць споживач здійснює самостійно на основі підписаного сторонами акту в одержанні води платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, не пізніше останнього банківського дня місяця (п.5.5 договору).

З урахуванням наведеного, за висновками суду, враховуючи святкові та вихідні дні, згідно вимог ст.254 Цивільного кодексу України відповідач мав сплатити вартість послуг, отриманих від позивача за жовтень 2017р. в строк до 31.10.2017р., за листопад 2017р. в строк до 30.11.2017р., за грудень 2017р. в строк до 29.12.2017р. включно.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за надані послуги за договором про надання послуг з централізованого питного водопостачання №1 від 26.12.2016р. на суму 5032542,18 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

За приписом ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно наданої позивачем виписки по рахунку за 28.12.2018р. (після подання позову до суду) відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в сумі 107172,61 грн.

Таким чином, зобовязання відповідача перед позивачем в частині сплати основного боргу в сумі 107172,61 грн. припинились.

Пунктом 2 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України передбачено правило, згідно якого господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відтак, згідно п.2 ч.1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 107172,61 грн. підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Одночасно, позов в решті вимог про стягнення основного боргу є доведеним позивачем та обґрунтованим матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 4925369,57 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.7.2 договору у разі не своєчасної оплати послуг водопостачання (пункту 5.4 та 5.5 договору) споживач зобовязаний сплатити виробнику пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який оплачується пеня.

Позивачем на підставі п.7.2 договору нараховано та предявлено до стягнення пеню в сумі 803554,98 грн. за період з 02.11.2017р. по 02.07.2018р. за кожним рахунком-фактури окремо, зокрема:

- за рахунком-фактурою №7/5200 від 25.10.2017р. на суму 1774286,16 грн. за період з 02.11.2017р. по 02.05.2018р. в сумі 272554,48 грн.;

- за рахунком-фактурою №7/5241 від 24.11.2017р. на суму 891026,35 грн. за період з 02.12.2017р. по 01.06.2018р. в сумі 142000,74 грн.;

- за рахунком-фактурою №7/5285 від 25.12.2017р. на суму 2367229,67 грн. за період з 02.01.2018р. по 02.07.2018р. в сумі 388999,76 грн.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок пені, суд визнає його невірним, у зв'язку з не врахуванням позивачем вимоги п.6 ст.232 Господарського кодексу України за рахунком-фактурою №7/5200 від 25.10.2017р. та рахунком-фактурою №7/5285 від 25.12.2017р.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку пені стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 797503,26 грн. за період з 02.11.2017р. по 30.06.2018р., а решта вимог про стягнення пені в сумі 6051,72 грн. є неправомірною.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 01.11.2017р. по 15.11.2018р. нараховано та предявлено до стягнення інфляцію в сумі 419469,43 грн. та три проценти річних в сумі 143115,14 грн. за період з 01.11.2017р. по 15.11.2018р. за кожним рахунком-фактури окремо.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд визнає його арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо представленого позивачем розрахунку інфляційних витрат, суд вважає його не вірним, у звязку з наявністю арифметичних помилок.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 418468,29 грн. за період з листопада 2017р. по жовтень 2018р., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 1001,14 грн. є неправомірною.

В свою чергу, перевіривши наданий відповідачем контррозрахунок інфляційних витрат наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, суд вважає його не вірним, у звязку з наявністю арифметичних помилок.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 6051,72 грн. та інфляції в сумі 1001,14 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 6284456,26 грн.,

у тому числі основний борг в сумі 4925369,57 грн., пеня в сумі 797503,26 грн., три проценти річних в сумі 143115,14 грн. та інфляція в сумі 418468,29 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Судовий збір в частині закриття провадження у справі підлягає віднесенню на відповідача, враховуючи що заборгованість в сумі 107172,61 грн. була сплачена останнім після звернення позивача з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 46, 74, 76, 129, 236-241, п.2 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №905/2259/18 в частині вимог ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Покровського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ до ОСОБА_1 підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ про стягнення основного боргу в сумі 107172,61 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь в особі Покровського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ до ОСОБА_1 підприємства «Покровськводоканал», м.Покровськ про стягнення основного боргу в сумі 4925369,57 грн., трьох процентів річних в сумі 143115,14 грн., інфляції в сумі 419469,43 грн. та пені в сумі 803554,98 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Покровськводоканал» (85300, Донецька обл., м.Покровськ, вул.Шевченко, буд.90, ) на користь ОСОБА_1 підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Карла Лібкнехта, 177а, ) в особі Покровського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (85307, Донецька обл., м.Покровськ, вул. Захисників України, 11, п/р №6245 в Філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» м, Краматорськ, МФО 335106, ) основний борг в сумі 4925369,57 грн., пеню в сумі 797503,26 грн., три проценти річних в сумі 143115,14 грн. та інфляцію в сумі 418468,29 грн., всього заборгованість 6284456,26 грн., судовий збір в сумі 95874,44 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 28.02.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 28.02.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина