ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3074/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віста", смт. Ворзель
до ФОП Пірятинець Юрія Володимировича, м. Богодухів
про стягнення 179710,66 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ФОП Пірятинець Юрія Володимировича, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 179710,66 грн. заборгованості, з яких: 71330,00 грн. основний борг, 39000,90 грн. пеня, 52139,30 грн. річні, 17240,46 грн. інфляційні збитки. Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки №59 від 20.12.2016 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару. Нормативно позов позивач обґрунтовує ст.ст. 610, 612, 625, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 28.11.2018 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.12.2018 о 10:00.

Ухвалою суду від 19.12.2018 строк підготовчого провадження був продовжений до 26.02.2019 та підготовче засідання було відкладено до 06.02.2019.

04.02.2019 до суду від позивача надійшло клопотання в якому він просить суд здійснювати розгляд справи без присутності позивача. Ухвалою суду від 06.02.2019 вказане клопотання було задоволено судом та підготовче засідання було відкладено до 18.02.2019 об 11:30.

Протокольною ухвалою суду від 18.02.2019 підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 25.02.2019 о 10:40.

Представники сторін у судове засідання 25.02.2019 не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини суд враховує при розгляді справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

20.12.2016 між ТОВ "Віста" (позивач, постачальник) та ФОП Пірятинець Ю.В. (відповідач, покупець) був укладений договір поставки №59 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується поставляти покупцю товари народного споживання (далі - товар) на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил "Інкотермс" 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного), а покупець зобов'язується приймати їх та оплачувати на умовах цього Договору.

Згідно п.п. 1.2 - 1.4 договору, покупець у письмовому замовленні вказує наступні обов'язкові відомості: порядковий номер замовлення; дата оформлення та надіслання замовлення; посада, прізвище, ім'я, по-батькові та номер телефону особи, яка підготувала замовлення; зазначення, що замовлення подається на підставі цього договору; асортимент товарів; кількість одиниць кожного виду асортименту товарів; ціна за одиницю товару та загальна вартість товарів (зазначається відповідно до прайс-лист, специфікація наданих постачальником); тара та упаковка; спосіб поставки товарів та строк поставки товарів. В замовленні можуть бути включені також й інші відомості. Замовлення підписується особою, яка його склала, а підпис такої особи скріплюється печаткою покупця. Замовлення передається по факсу, поштою або надається на руки представнику постачальника. Асортимент та кількість товарів визначаються сторонами та узгоджуються в замовленні з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника у порядку, передбаченому п. 1.1 та п.1.2 цього договору, і дублюються у видаткових накладних (рахунках) на поставку. Замовлення та накладні (рахунки) є невід'ємними частинами цього договору. У разі відсутності письмового замовлення відомості, передбачені п. 1.1 та п. 1.2 цього договору, зазначаються у видаткових накладних (рахунках) на поставку. Якість товарів повинна відповідати вимогам стандартів, технічних умов, іншої документації, яка встановлює вимоги до якості товарів, та підтверджуватись відповідними документами (посвідчення якості, сертифікати відповідності, тощо) що надаються постачальником.

Відповідно до п. 2.1 договору, товари поставляються по накладним на підставі замовлень покупця на поставку.

Відповідно до п.п. 3.1 - 3.3 договору, ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються в видаткових накладних (рахунках), по яким вони поставляються. За поставлені товари покупець зобов'язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дня поставки (п. 2.3. договору) у розмірі, що зазначений у видатковій накладній (рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар. У платіжному документі про оплату продукції, яка була отримана у розділі "Призначення платежу" покупець повинен вказувати номер та дату договору, видаткової накладної по якій здійснюється платіж, та торгівельну марку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем відповідачу був поставлений товар на загальну суму 83330,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №4791 від 20.12.2016 на суму 32050,00 грн. та №4899 від 28.12.2016 на суму 51280,00 грн. Вказані накладні мають у собі підписи сторін та їх печатки.

Проте, відповідач поставлений і прийнятий товар в обумовлені договором строки та обсязі не оплатив, сплативши за товар лише 12000,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 71330,00 грн.

24.10.2018 позивачем на адресу відповідача за вих.номером 153 була направлена претензія, в якій позивач вимагав у відповідача оплатити існуючу заборгованість. Проте борг відповідачем оплачений не був, відповіді на претензію не надано.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (пункт 1 та пункт 5 статті 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вже було зазначено вище, факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо поставки відповідачу товару та прийняття його відповідачем на загальну суму 83330,00 грн. підтверджується відповідними видатковими накладними.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 71330,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 71330,00 грн. є обґрунтованими, вони підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 39000,90 грн. пені за порушення строків оплати товару на підставі п.4.3 договору.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-53гс15).

Відповідно до п. 4.3 договору, за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2 договору) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від несплаченої в строк суми за кожний день прострочення платежу.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 39000,90 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 40% річних у розмірі 52139,30 грн. та інфляційних втрат в розмірі 17240,46 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Як вбачається за матеріалів справи, у п. 4.3 договору сторони обумовили, що сторони, відповідно до ст. 625 ЦК України встановили, що за порушення грошового зобов'язання покупець на вимогу постачальника зобов'язаний оплатити 25 (сорок) відсотків річних.

У письмових поясненнях, наданих до суду 15.02.2019, позивач вказав, що дана розбіжність є граматичною помилкою, допущеною сторонами при підписанні договору поставки та позивач вважає, що стягненню підлягають 40% річних, як зазначено прописом.

Проте, суд не може погодитись з таким твердженням позивача та враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, та те, що дана розбіжність не дозволяє чітко встановити розмір відсотків річних, обумовлених сторонами у договорі поставки, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3910,48 грн. трьох відсотків річних, відповідно до Закону.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат, суд встановив, що даний розрахунок є невірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період січень 2017 року - вересень 2018 року, тобто за 21 місяць. Проте, розрахунок останнім зроблений за 22 місяці, при цьому індекси інфляції за квітень 2018 року та липень - вересень 2018 року позивачем вказані невірно.

Судом, за допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" зроблений власний розрахунок інфляційних втрат за період січень 2017 року - вересень 2018 року та суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 14295,99 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 71330,00 грн. основного боргу, 39000,90 грн. пені, 14295,99 грн. інфляційних втрат та 3910,48 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ФОП Пірятинець Юрія Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віста" (08296, Київська область, смт. Ворзель, вул. Леніна, 31, , р/р 0062 а ПАТ "Приватбанк" м. Київ, МФО 321842) - 71330,00 грн. основного боргу, 39000,90 грн. пені, 14295,99 грн. інфляційних втрат, 3910,48 грн. 3% річних та 1928,06 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Віста" (08296, Київська область, смт. Ворзель, вул. Леніна, 31, ).

Відповідач - ФОП Пірятинець Юрій Володимирович (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1).

Повне рішення складено 04 березня 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова