ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Справа № 918/640/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

розглянувши у в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. ухваленого суддею Бережнюк В.В. о 11:35 год. у м. Рівному, повний текст складено 30.11.2018 р.

у справі № 918/640/18

за позовом Моторно (транспортне) страхове бюро України

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 12 676,62 грн. суми сплаченого страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у справі № 918/640/18 задоволено позов Моторно (транспортне) страхове бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 12676,62 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач Військова частина НОМЕР_2 подала скаргу до Північно - західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки судом неправильно встановлено обставин, які мають значення для справи.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Збройні Сили України в своїй діяльності керуються спеціальним законодавством, яке забезпечує належне виконання завдань, передбачених Конституцією України та Законом України «Про Збройні Сили України».

Військова частина НОМЕР_1 доводить, що відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці, в користуванні яких відбувається ввірене майно, несуть повну та підвищену матеріальну відповідальність та експлуатують ввірене їм майно на законних підставах. Відповідач вважає, що військова частина НОМЕР_1 не може нести матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду та не є належним відповідачем, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди громадянин ОСОБА_1 був матеріально-відповідальною особою за ввірене йому майно - автомобіль «ЗІЛ» 131 № 5277Н9.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у даній справі та відмовити в задоволенні позову.

Позивачем наданий суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, та вважає, що саме на відповідача згідно з нормами ч. 1 ст. 1172 ЦК України покладено обов`язок щодо відшкодування позивачу страхових виплат в порядку регресу. При цьому посилається на правову позицію, викладену в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

Також зазначає, що не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Просить з урахуванням наведених обставин рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у справі № 918/640/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги відбувся без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Сторони клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не подавали.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 30 вересня 2015 року о 09 год. 45 хв. в м. Запоріжжя на а/д Харків-Сімферополь вул. Богуна, з боку вул. Мокрянська, керував автомобілем ЗІЛ 131 д.н. НОМЕР_3 та при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ 1102 д/н НОМЕР_4 (водій ОСОБА_2 ), який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 1102 викинуло на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Хонда Цівік д/н НОМЕР_5 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, водій автомобіля ЗАЗ 1102 ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження /а.с. 14-15/.

Такі обставини встановлені Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у постанові від 23 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, у адміністративній справі № 559/2703/15-п і не доказуються у даній справі відповідно до норм ч.4 ст.75 ГПК України.

Згідно з довідкою № 73446549 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою 02.11.2015 р. взводом з ОСП №1 "Запоріжжя-Південь" роти ДПС УДАІ ГУМВС Україні, військова техніка ЗИЛ 131 номерний знак НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 /а.с.11/. Наведена обставина сторонами не спростовується.

02.11.2015 р. ОСОБА_2 звернувся у Моторно (транспортне) страхове бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 16-17/.

27 січня 2016 року Моторно (транспортним) страховим бюро України відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правове відповідальності наземних транспортних засобів" та з урахуванням довідки № 1 від 27 січня 2016 року про розмір відшкодування шкоди виданий наказ № 597 про відшкодування ОСОБА_2 шкоди в сумі 11944,62 грн. з фонду захисту потерпілих /а.с. 19-20/.

Відповідно до платіжного доручення № 597рв від 28 січня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (платник МТСБУ) перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 11944,62 грн. з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно наказу № 597 від 27.01.2016 р.» /а.с. 21/.

Також платіжним дорученням № 713рв від 28 січня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (платник МТСБУ) перерахувало ТОВ "Експерт сервіс авто" 732,00 грн. за послуги аварійного комісара відповідно до рахунку № 713 від 08 листопада 2015 року /а.с. 22-23/.

Страховик звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 12676,62 грн. страхового відшкодування в порядку регресу на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Нормами ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч.ч. 4 ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Матеріали справи не містять доказів укладення договору цивільно-правової відповідальності власника щодо транспортного засобу марки ЗІЛ 131 д.н. НОМЕР_3 станом на момент виникнення ДТП. Сторонами така обставина не спростовується.

Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Такі правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 р. у справі № 6-933цс16.

Матеріалами справи підтверджено і відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено /а.с. 80-83/, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 проходив службу, був водієм військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та керував транспортним засобом, що належить військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року у справі № 559/2703/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) грн. в дохід держави /а.с. 12/.

Отже, за наведених обставин відповідно до норми ч.1 ст. 1172 ЦК України саме на відповідача як власника транспортного засобу, з яким у трудових (службових) відносинах перебував ОСОБА_1 , покладено обов`язок щодо відшкодування страхових виплат в порядку регресу позивачеві, оскільки завдано шкоду під час виконання трудових (службових) обов`язків. Тому відповідальною особою є відповідач, а не ОСОБА_1 , як доводить скаржник, і позов пред`явлено правомірно саме до Військовоі частини НОМЕР_1 .

Відповідачем не доведено також, що шкоду водієм транспортного засобу "ЗІЛ 131" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та не надано доказів сплати відшкодування шкоди на користь позивача.

Розмір позовної вимоги підтверджується фактом виплати позивачем страхового відшкодування за платіжним дорученням № 597рв від 28 січня 2016 року в сумі 11944,62 грн./а.с. 21/, оскільки до позивача перейшло право вимоги до особи, винної у ДТП після виплати страхового відшкодування в порядку статті 993 ЦК України. Розмір відшкодування відповідачем не оспорюється.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі виплаченого відшкодування 11944,62 грн. та витрат, понесених у зв`язку з визначенням розміру шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, у розмірі 732,00 грн. підтверджені належними, допустимими доказами відповідно до норм ст. 76, 77, 79 ГПК України та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у справі № 918/640/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи скаржника не спростовують обгрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 27.11.2018 р. у справі № 918/640/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/640/18 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.