ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Справа № 924/752/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 - адвокат, представник за довіреністю

від 20.07.2018р. №14-136 та договором від 16.07.2018р. №14/1772/18

про надання правової допомоги

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2 адвокат, представник за довіреністю від

18.02.2019р. №252 та договором від 15.02.2019р. №1 про надання правової допомоги

ОСОБА_3 - директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", м.Шепетівка Хмельницької області та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 26.12.18р. суддею Смаровозом М.В. о 13:20 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 11.01.19р.

у справі № 924/752/18

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", м.Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 285877,28 грн. пені, 67372,09 грн. 3% річних, 37094,19 грн. інфляційних втрат

та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", м.Шепетівка Хмельницької області

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

про визнання недійсним абзацу 8 пункту 6.1. розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору купівлі - продажу природного газу № 17-264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 первісний позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" про стягнення 285877,28грн. пені, 67372,09грн. 3% річних, 37094,19грн. інфляційних втрат задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 142938,64грн. пені, 67372,09грн. 3% річних, 37094,19грн. інфляційних втрат, 5855,15грн. відшкодування судового збору.

У решті первісного позову відмовлено.

У зустрічному позові Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним абзацу 8 пункту 6.1 розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Дочірнє підприємство "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Дочірнє підприємство "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- стверджує, що господарським судом Хмельницької області, при прийнятті оскаржуваного рішення, всупереч норм матеріального права, зокрема "Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, Порядку проведення розрахунків за природний газ. теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Міністерству фінансів України №693/688 від 03.08.2015р.; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., не повною мірою зясовано обставини, на які посилався відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом ), не досліджено усіх доказів наявних у матеріалах справи, внаслідок чого прийняте 26.12.2018р. рішення є незаконним, необґрунтованим та повинно бути скасоване;

- зазначає, що при наданні оцінки законності пункту 6.1 розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору купівлі-продажу природного газу №17 - 264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством « Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" Господарським судом Хмельницької області не враховано, що даний пункт суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Міністерству фінансів України №693/688 від 03.08.2015р.; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р., оскільки визначає строки оплати спожитого газу, в той час, як на оплату газу за пільговими та субсидованими категоріями споживачів розраховується держава у визначеному нормативними актами порядку. Відтак, підприємство позбавлене можливості впливати на такі розрахунки, а тому не може нести відповідальність за прострочення оплати в цій частині;

- зауважує, що Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою №20 (втратила чинність з 08.11.2017р.) передбачено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами. Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою, разом з цим, такі кошти не є коштами суб'єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України";

- вказує, що відтак, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів Державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Таким чином сторони договору позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання кого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах;

- констатує, що разом з цим, як зазначено вище, пунктом 6.1 договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк. Зазначеним пунктом договору сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що є неправомірним;

- додає, що неодноразово позивач (за зустрічним позовом) звертав увагу суду першої інстанції, що відповідно до п.2 ст.179 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати субєктам господарювання орієнтовані умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках затверджувати типові договори;

- стверджує, що відповідач (за зустрічним позовом) на свій розсуд, визначив порядок розрахунків між сторонами за спірним договором, взявши за основу примірний договір, який носить винятково рекомендаційний характер, оскільки для більш «жорстокого» регулювання господарських відносин існують типові договори, чим порушив вимоги Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, яким передбачено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз";

- зважаючи на викладене, констатує, що не залежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови;

- обґрунтовує, що задовольняючи частково первісний позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за неналежне виконання грошового зобовязання, суд першої інстанції неповно встановив обставини , які мають значення для справи;

- зауважує, що при задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності первісним позивачем факту порушення відповідачем (за первісним позовом) договірних зобов'язань в частині оплати отриманого природного газу. Однак вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач (за первісним позовом) на виконання умов договору купівлі продажу природного газу №17 264- -Н від 06.04.2017р. (далі - договір) та спільних протокольних рішень повністю розрахувався за отримані обсяги природного газу, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для нарахування і стягнення з відповідача заявлених сум пені, 3% річних та "інфляційних витрат";

- вказує, що 06.04.2017р. між позивачем (за первісним позовом) та відповідачем (за первісним позовом) укладено договір купівлі-продажу природного газу №17-264 -Н, за яким позивач зобовязався передати відповідачу у 2017 році природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити його на умовах договору. При цьому, природний газ, що передавався за цим договором, використовувався відповідачем виключно для постачання побутовим споживачам. Порядок та умови проведення розрахунків сторони погодили в п.6.1 договору. На виконання умов п.6.1 договору, відповідачем сумлінно виконувалися прийняті на себе обовязки та щомісячно здійснював оплату за отриманий природний газ шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання позивача та шляхом підписання спільних протокольних рішень до договору;

- зазначає, що із укладенням спільних протокольних рішень сторонами договору було змінено організацію та порядок проведення взаєморозрахунків за договором купівлі продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., а взаємовідносини між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, ДП "Шепетівкагаз" ПАТ "Шепетівкагаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, регулюються відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р., яким затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію";

- на підставі вищевикладеного, констатує, що не залежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови;

- обґрунтовує, що для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків;

- вважає, що таким чином, відповідачем ( за первісним позовом) на виконання умов договору повністю та своєчасно сплачено вартість придбаного за договором природного газу, а саме: 31744007,89 грн., з них: шляхом перерахування коштів із поточного рахунку зі спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Продавця сплачено 3688268,38грн.; шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області на рахунок Позивача відповідно до укладених спільних протокольних рішень "Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України" сплачено 27915739,51грн.;

- шляхом перерахування власних коштів із основного рахунку ДП "Шепетівкагаз" ПАТ "Шепетівкагаз" на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання продавця сплачено 140000,00грн.;

- вказує, що посилання позивача (за первісним позовом) на абз.8 п.6.1 договору яким сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк;

- обґрунтовує, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, у порушення вимог Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Міністерству фінансів України №693/688 від 03.08.2015р.; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., не прийняв до уваги наведені факти та докази, неповно дослідив обставини, що мають значення для вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального права, не застосувавши норми, які підлягали застосуванню та про які вказано вище, а також порушив норми процесуального законодавства, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі та відповідно до ст.277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення;

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 та призначено справу №924/752/18 до розгляду на 19.02.2019р. об 15:30год..

Також, не погоджуючись з ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 142938,64грн. та ухвалити нове, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 142938,64грн. задовольнити. Також, просить судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст.236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині;

- покликається на те, що грошові кошти, які належать позивачу, є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, а тому вони відносять до визначення майна згідно ст.190 Цивільного кодексу України та ст.224 Господарського кодексу України. Зауважує, що ст.625 Цивільного кодексу України (ч.2) встановлено, що "Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.";

- додає, що при цьому, відповідно до п.п.3.1 ст.33 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №1 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" "3.1. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.";

- керуючись наведеними положеннями чинного законодавства України та висновками Вищого господарського суду України щодо практики застосування ст.233 Господарського кодексу України і ст.551 Цивільного кодексу України вважає, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності "значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому зясувавши наявність "перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: "об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків";

- стверджує, що таким чином, при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобовязанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не зясувавши всіх обставин, зіпсування яких передбачене згаданою нормою;

- вказує, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення;

- додає, що судом взагалі не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Окрім того, зазначає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу;

- вказує, що таким чином, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи;

- стверджує, що відповідач не надав Господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та "сухими" посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшили розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст.233 ГК України. З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст.233 ГК України ст.525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України;

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 та призначено справу №924/752/18 до розгляду на 19.02.2019р. об 15:30год.. Також, об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з раніше поданою апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження у справі №924/752/18.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019р., враховуючи ухвали про виправлення описки, розгляд апеляційних скарг відкладено на 05.03.2019р. об 15:00год..

28.02.2019р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" надійшов письмовий відзив від 25.02.2019р. №330 на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги останнього.

Представники Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважають рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просять суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 142938,64грн. та ухвалити нове, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 142938,64грн. задовольнити.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не скористалося своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надало суду відзиву на апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 06.04.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №17-264-Н (далі - договір), згідно п.1.1 якого, продавець зобовязується передати покупцеві у 2017 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах договору.

Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п.1.2 договору).

У відповідності до п.2.1 договору, продавець передає покупцеві з 01.04.2017р. по 30.09.2017р. (включно) природний газ обсягом до 4270,594тис.куб.м., у тому числі визначено по місяцях.

Відповідно до п.3.2 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У розділі V договору сторони узгодили ціни на природний газ. З 01 квітня 2017 року ціна на природний газ становить 4942,00грн. за 1000куб.м., крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1000куб.м. природного газу 5930,40грн. з ПДВ (п.5.1 договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (Офіційний вісник України, 2005р., №2, ст.88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строку оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількість днів які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючи актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

З дати надання продавцеві покупцем акту звіряння розрахунків, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Згідно п.6.4 договору, за наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторонни погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

У відповідності до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2017р., і діє в частині продажу природного газу до 30.09.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Договір на купівлю-продаж природного газу від 06.04.2017р. №17-264-Н підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток.

В подальшому, на виконання договору на купівлю-продаж природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передала, а ДП "Шепетівкагаз" ПАТ "Шепетівкагаз" прийняла за період квітень-грудень 2017р. природний газ на загальну суму 31744007,89грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2017р. на суму 12850316,89грн., від 31.05.2017р. на суму 5940701,10грн., від 30.06.2017р. на суму 2921291,32грн., від 31.07.2017р. на суму 3041026,09грн., від 31.08.2017р. на суму 2930809,61грн., від 30.09.2017р. на суму 4059862,88грн..

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" долучено до матеріалів справи отримані від Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" двосторонні акти звіряння розрахунків, підписані ДП "Шепетівкагаз" ПАТ "Шепетівкагаз" з Управлінням соціального захисту населення Шепетівської РДА та з Управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради:

- за квітень 2017р. - акти від 01.05.2017р. (отримано 17.05.2017р.);

- за травень 2017р. - акти від 01.06.2017р. (отримано 14.06.2017р.);

- за червень 2017р. - акти від 01.07.2017р. (отримано 13.07.2017р.);

- за липень 2017р. - акти від 01.08.2017р. (отримано 16.08.2017р.);

- за серпень 2017р. - акти від 01.09.2017р. (отримано 14.09.2017р.);

- за вересень 2017р. - акти від 01.10.2017р. (отримано 19.10.2017р.).

Надалі, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації в Хмельницькій області, Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №2606 від 17.05.2017р. на суму 12400000,00грн., №2856 від 14.06.2017р. на суму 5463451,35грн., №3025 від 13.07.2017р. на суму 1413043,27грн., №3240 від 16.08.2017р. на суму 733951,64грн., №3457 від 14.09.2017р. на суму 845813,27грн., №3692 від 19.10.2017р. на суму 98178,88грн., №3943 від 16.11.2017р. на суму 6961301,10грн., в тому числі за договором №17-264-Н від 06.04.2017р..

Зокрема, предметом вказаних Спільних протокольних рішень (далі - СПР) є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Також, у розділі 4 вказаних СПР зазначено, що сторони, що підписали це Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

В подальшому, на виконання вищевказаних Спільних протокольних рішень ДКСУ в Хмельницькій області перераховано ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти в розмірі 27915739,51грн., про що свідчать платіжні доручення №197 від 21.08.2017р. на суму 12400000,00грн., №275 від 21.08.2017р. на суму 5463451,35грн., №356 від 21.08.2017р. на суму 1413043,27грн., №457 від 17.08.2017р. на суму 733951,64грн., №538 від 15.09.2017р. на суму 845813,27грн., №640 від 20.10.2017р. на суму 98178,88грн., №727 від 17.11.2017р. на суму 6961301,10грн..

Згідно доданого Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" сальдо по підприємству ДП "Шепетівкагаз" за період з 01.01.2017р. по 31.03.2018р. заборгованість останнього по договору №17-264-Н відсутня.

Також, про здійснені Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" проплати свідчать додана виписка Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" по Дочірньому підприємству "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", відповідно до якої 30.11.2017р. останнім повністю погашено заборгованість за поставлений природний газ.

За вказаних обставин та враховуючи несвоєчасну сплату коштів за природний газ, поставлений 2017 році, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" про стягнення 285877,28грн. пені, 67372,09грн. 3% річних, 37094,19грн. інфляційних втрат у зв'язку з несвоєчасним та неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р..

Обґрунтовуючи позовну заяву, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на несвоєчасне виконання відповідачем господарських зобов'язань за договором на купівлю-продаж природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., з огляду на що позивач на підставі п.7.2 договору та ст.ст.230-232 ГК України, ст.ст.549, 625 ЦК України нарахував до стягнення пеню, три відсотки річних за кожен день прострочення платежів та інфляційні втрати.

Також, на підтвердження викладених обставин позивачем надано копії договору №17-264-Н від 06.04.2017р., актів приймання-передачі природного газу за період з 30.04.2017р. по 30.09.2017р., актів звіряння розрахунків, розрахунок заборгованості, сальдо по підприємству та довідку по операціях за договором №17-264-Н з 01.01.2017р. по 31.03.2018р..

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/752/18 для її розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У письмовому відзиві від 17.08.2018р. відповідач покликається на укладення та повне виконання умов договору №17-264-Н від 06.04.2017р. шляхом сплати позивачу 3688268,38грн. із поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, 27915739,51грн. шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області на рахунок позивача відповідно до укладених спільних протокольних рішень, та 140000,00грн. шляхом перерахування власних коштів із основного рахунку, що підтверджується карткою рахунком №6311 за квітень-грудень 2017р. та не оспорюється позивачем.

Крім того, відповідач зазначає, що наявність СПР свідчить про зміну порядку і строків проведення розрахунків за природний газ, прострочення оплати по яких у останнього відсутнє. Вважає недоведеним факт понесення позивачем збитків за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті за газ та звертає увагу на відсутність умислу з боку відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач позов не визнає, просить у позові відмовити.

Крім того, до відзиву додано копії підписаних між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації в Хмельницькій області, Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №2606 від 17.05.2017р., №2856 від 14.06.2017р., №3025 від 13.07.2017р., №3240 від 16.08.2017р., №3457 від 14.09.2017р., №3692 від 19.10.2017р., №3943 від 16.11.2017р., копії платіжних доручень №197 від 21.08.2017р. на суму 12400000,00грн., №275 від 21.08.2017р. на суму 5463451,35грн., №356 від 21.08.2017р. на суму 1413043,27грн., №457 від 17.08.2017р. на суму 733951,64грн., №538 від 15.09.2017р. на суму 845813,27грн., №640 від 20.10.2017р. на суму 98178,88грн., №727 від 17.11.2017р. на суму 6961301,10грн., постанови НКРЕКП №295 від 21.03.2017р., картки рахунку 6311 за квітень-грудень 2017р..

Водночас, Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" подано зустрічну позовну заяву від 17.09.2018р., в якій просить: визнати недійсним абзац 8 пункту 6.1 розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору купівлі - продажу природного газу № 17-264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ІІІепетівкагаз" наступного змісту: "Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк".

Обґрунтовуючи подану зустрічну позовну заяву, Дочірнє підприємство "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" посилається на те, що зазначений абзац 8 п.6.1 договору суперечать Порядку, затвердженому постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. та ст.203 ЦК України оскільки зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства та відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. З огляду на викладене, сторони не мають можливості самостійно врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання якого залежить від компенсації з державного бюджету.

Ухвалою Господарського суд Хмельницької області від 21.09.2018р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №924/752/18, обєднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

У письмовому відзиві на зустрічну позовну заяву Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначило, що подання зустрічного позову спрямоване на уникнення юридичної відповідальності за неналежне виконання грошового зобовязання за спірним право чином, та затягування розгляду справи по суті. Звертає увагу суду на те, що зауважень чи розбіжностей у сторін при підписанні спірного договору не було та спірний договір закінчений виконанням по суті 30.11.2017р., тобто у день повної оплати. Позивач не вбачає підстав для визнання недійсним договору в частині внаслідок схвалення та прийняття правочину до виконання відповідачем, а також відповідності спірного договору вимогам Примірного договору купівлі-продажу природного газу затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016р. №444 у редакції постанови КМУ від 26.10.2016р. №853. Крім того, умова договору, яка встановлює строк та порядок розрахунку є істотною умовою, що унеможливлює укладення договору без даної частини.

Також, у письмовій відповіді на відзив Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить врахувати доводи викладені в ній та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.10.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

У письмовій відповіді на відзив Дочірнє підприємство "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" просить долучити її при вирішені спору та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 первісний позов задоволено частково, а у зустрічному позові відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 зазначеної статті).

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При розгляді зустрічної позовної заяви Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" слід врахувати, зокрема, наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №17-264-Н (далі - договір), згідно умов якого, продавець зобовязується передати покупцеві у 2017 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах договору.

Також, матеріали справи свідчать, що при укладенні договору купівлі-продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" сторонами було погоджено предмет договору, порядок та умови передачі, порядок обліку газу, ціну, порядок та умови проведення розрахунків, відповідальність сторін та інші умови.

За змістом ч.2 ст.179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Абзацом 8 п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. сторони передбачили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5-денний строк.

Водночас, судом встановлено, що узгодження між сторонами у договорі такого порядку проведення розрахунків не суперечить приписам ст.627 ЦК України, якою визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості та відповідає п.20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обовязками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016р. №444 (в редакції, чинній на час укладення спірного договору).

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передав, а ДП "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в свою чергу прийняв природний газ, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу.

При цьому, матеріали справи свідчать та підтверджено сторонами, що позивач за зустрічним позовом у повному обсязі виконав умови договору та оплатив обсяг поставленого відповідачем природного газу, що також свідчить про прийняття умов договору та подальше його схвалення шляхом повного виконання в частині оплати.

За вказаних обставин слід дійти висновку, що абзац 8 пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. не суперечить актам цивільного законодавства, підписаний уповноваженими особами сторін, а також виконання умов цього договору шляхом прийняття природного газу, здійснення оплати за отриманий товар на умовах визначених даним договором свідчить про погодження та прийняття усіх умов оспорюваного договору.

Також, слід звернути увагу на те, що у матеріалах справи відсутні жодні докази, які би свідчили про незгоду позивача за зустрічним позовом під час укладення договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. щодо тих чи інших договірних умов, а тому позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обставин, з якими закон повязує недійсність правочину (частини правочину).

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду, що зустрічні позовні вимоги є необгрунтованими, а тому у зустрічному позові Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним абзацу 8 пункту 6.1 розділу 6 Порядок та умови проведення розрахунків договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", слід відмовити.

Стосовно вимог первісного позову слід зазначити, зокрема, наступне.

Згідно ст.526 ЦК України, положення якої кореспондуються зі ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Розглядаючи вимогу позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 285877,28грн. пені, 67372,09грн. 3% річних, 37094,19грн. інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

За приписами ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.7.2 договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 6.1 договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р. сторони узгодили умови оплати за природний газ, який аналогічний за змістом п.20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обовязками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016р. №444 (у редакції, чинній на час укладення спірного договору).

При цьому, заперечення відповідача щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків за природний газ шляхом підписання спільних протокольних рішень судом не беруться до уваги, оскільки у відповідності до з п.6.1 договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., як вже було зазначено вище, сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що спільні протокольні рішення (прийняті після укладення договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз"), не змінюють строків та умов розрахунків за спірним договором.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018р. № 923/1099/17, відповідно до змісту якої договірні умови щодо незмінності строків та умов розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу розповсюджуються на прийняті після її укладення спільні протокольні рішення, чим спростовуються відповідні доводи відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обов'язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Перевіривши здійснений позивачем за первісним позовом та місцевим господарським судом розрахунок пені в період з 01.08.2017р. по 29.11.2017р. в сумі 285877,28грн., нарахованої на заборгованість за прострочення оплати природного газу з урахуванням п.п.7.2, 6.1 договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., а також розрахунок 3% річних в період з 01.08.2017р. по 29.11.2017р. в сумі 67372,09грн. та інфляційних втрат за зобов'язанням травня, липня, серпня 2017р. в періоди з 01.07.2017р. по 31.07.2017р., з 01.09.2017р. по 30.09.2017р., з 01.10.2017р. по 31.10.2017р. в сумі 37094,19грн. у звязку із несвоєчасним та неналежним виконанням умов договору купівлі - продажу природного газу №17-264-Н від 06.04.2017р., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з ним та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом вказаних сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у відповідні періоди.

Водночас, судом зменшено розмір пені на 50%, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ґрунтується на тому, що місцевий господарський суд неправомірно зменшив належний до сплати розмір пені.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачені ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст.233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов'язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Слід відмітити, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Водночас, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач жодними належними та допустимими засобами доказування не довів, які негативні наслідки для його господарської діяльності виникли у зв'язку з незначним простроченням виконання зобов'язання відповідачем у 2017 році, звернувшись з цим позовом до суду у серпні 2018 року.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та надані докази, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги обєктивні обставини, які призвели до виникнення боргу, та те, що відповідачем за первісним позовом погашено основну заборгованість, мету придбання відповідачем газу, а також з огляду на розмір інфляційних втрат та річних, що підлягають стягненню з останнього, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру загальної суми пені, що підлягає стягненню з відповідача з первісним позовом, на 50%, тобто з 285877,28грн. до 142938,64грн., а тому, позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 142938,64грн. підлягають задоволенню, а у решті суми пені слід позивачу за первісним позовом відмовити.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржниками не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційних скаргах.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 слід залишити без змін, а апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Шепетівкагаз" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", м.Шепетівка Хмельницької області та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.12.2018р. у справі №924/752/18 - без змін.

2. Справу №924/752/18 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" березня 2019 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.