ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

26 лютого 2019 року Справа № 926/2552/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. за участю секретаря судового засідання Попової К.Г. розглянувши справу №926/2552/18

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинський сад» (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с.Сербичани, вул. Шевченка, 1)

До відповідача Фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича (АДРЕСА_1)

Про стягнення заборгованості за договором поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року в сумі 266642,93 грн

За участю представників:

Від позивача: Ладан А.І. - представник (дов. від 25.02.2019 року)

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковинський сад» 26.12.2018 року звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича про стягнення заборгованості за договором поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року 266642,93 грн, з яких: основний борг - 203000 грн, пеня - 15416,88 грн, 3% річних - 1284,74 грн, інфляційні втрати - 6341,31 грн. та 20% штрафу - 40600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.08.2018 року між сторонами було укладено договір поставки №13/08-2018БС, за умовами якого постачальник (ФОП Кучінік В.А.) зобов'язується передати у власність покупця (ТОВ «Буковинський сад») дерев'яний євроконтейнер для зберігання яблук в напівзібраному вигляді в комплекті з метизами, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість.

Позивачем, перераховано відповідачу за контейнер 203000 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 392 від 21.08.2018 року, проте останній свої зобов'язання щодо поставки не виконав, а відтак позивач просить у судовому порядку повернути йому вказані кошти. Окрім того, за порушення умов п.п. 7.3., 7.5. договору він також просить стягнути 20% штрафу в сумі 40600 грн, пеню в сумі 15416,88 грн, 3% річних в сумі 1284,74 грн та інфляційні втрати в сумі 6341,31 грн.

Витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.12.2018 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 29.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.01.2019 року, у зазначеній ухвалі судом запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року у зв'язку із нез'явленням представника відповідача відкладено розгляд справи на 12.02.2019 року та вдруге запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

За усним клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.02.2019 року розгляд справи відкладено на 26.02.2019 року.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів по справі, а саме: він просить долучити копію додаткової угоди № 1 від 15.08.2018 року та копію рахунку-фактури № 1 від 17.08.2018 року, при цьому позивач зазначає, що не мав можливості подати її з позовом, так як відповідач лише в лютому 2019 року надав вказані документи позивачу, що підтверджено витягом з журналу вхідної кореспонденції.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, причини не з'явлення суду не повідомив, при цьому судом встановлено, що ухвали суду були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на його юридичну адресу: Чернівецька область, Сокирянський район, м.Сокиряни, вул. Шевченка, 1, яка зазначена у витязі з ЄДРПОУ. Вся судова кореспонденція по даній справі була надіслана за вищезазначеною адресою, та отримана відповідачем, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов'язки, а відповідач, натомість проявив протиправну процесуальну бездіяльність, тому судове засідання проводиться за його відсутності і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, яка визначає особливості розгляду справи у порядку спрощеного провадження, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання будь - якої із сторін про розгляд даної справи з викликом сторін суду не надходило. Судом з власної ініціативи розгляд справи проводився в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Тому, враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судове засідання, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні, 26.02.2019 року, представник позивача свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення проти них, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

В С Т А Н О В И В :

13.08.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковинський сад» (Покупець) та Фізична особа-підприємець Кучінік Володимир Анатолійович (Постачальник) уклали договір поставки №13/08-2018БС (далі - договір).

В порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти передати у власність покупця (ТОВ «Буковинський сад») дерев'яний євроконтейнер для зберігання яблук розмірами 1200х1000х800 (мм) в напівзібраному вигляді в комплекті з метизами (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість (п.1.1. договору).

Сторони домовились, що кожна одиниця товару має бути з гембльованою дошкою та внутрішній брус товару повинен бути заокруглений (п.1.2. договору).

Інші умови передбачені у додатку-специфікації (п.1.3. договору).

Кількість товару, що вказано в п.1.1 договору визначається додатком-специфікацією, що є невід'ємною частиною договору (п.2.2. договору).

Ціна товару, що вказаний в п.1.1 договору та підлягає передачі становить 580 грн. без ПДВ за одиницю товару з доставкою, якщо інше не передбачено додатком-специфікацією (п.3.1. договору).

У відповідності до п.3.2. договору загальна вартість товару, що підлягає передачі визначається додатком-специфікацією до цього договору.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що товар має бути переданий постачальником покупцю за заявкою покупця, але в будь-якому випадку не пізніше 05.10.2018 року.

Поставка товару здійснюється постачальником на склад покупця за адресую: Чернівецька область, Сокирянський район, с.Олексіївка, вул.Польова, 44-А, якщо інше не визначено додатком-специфікацією (п.4.3. договору).

Сторони узгодили порядок розрахунків у розділі 5 договору, а саме: оплата вартості товару має бути здійснена покупцем шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту отримання товару, якщо інше не визначено додатком-специфікацією (п.5.1. договору).

У відповідності до вимог п.7.1 договору сторона договору, майнові інтереси якої порушені в результаті невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором іншою стороною, має право вимагати повного відшкодування заподіяних їй цією стороною збитків, під якими розуміються витрати, які сторона, чиє право порушене, зазнала чи понесе для відновлення своїх прав та інтересів (реальний збиток).

Згідно з п. 7.3 договору в разі порушення постачальником строків поставки товару, постачальник зобов'язується сплатити покупцю неустойку (пеню) від суми непереданого товару (його партії), за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується неустойка (пеня).

Таку ж відповідальність сторони визначали і для покупця, так в п.7.4. договору передбачено, що в разі порушення покупцем строків оплати товару, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується неустойка (пеня).

Пунктом 7.5 договору передбачено, що в разі прострочення поставки, повністю або частково з вини постачальника, біль ніж на 10 календарних днів, покупець має право відмовитись від поставки товару. У такому випадку, покупець має право вимагати у постачальника повернення суми передоплати, у разі такої за товар з урахуванням офіційного індексу інфляції та сплати постачальником штрафу у розмірі 20% від непоставленого у строк вартості товару.

Усі спори між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв'язуються у відповідності до законодавства України в господарському суді за місцем знаходження покупця (п.7.8. договору).

Відповідно до п.8.1.договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріпленням печатками.

Строк дії договору до 31.12.2018 року, проте закінчення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.п.8.2., 8.3 договору).

15.08.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року.

За умовами додаткової угоди сторони внесли зміни до пунктів 3.1,2.2, 3.2 ,4.1, 5.1.

Так пункт 2.2 викладено в наступній редакції «Кількість товару, що вказана у п.1.1 цього договору становить 700 (сімсот) євро контейнерів».

Пункт 3.1 договору - «Ціна товару, що вказаний в п.1.1 договору та підлягає передачі становить 580 грн. без ПДВ за 1 (один) контейнер з доставкою, якщо інше не передбачено додатком-специфікацією».

Пункт 3.2 договору - «Загальна вартість товару, що підлягає передачі становить 406000 (чотириста шість тисяч) грн.00 коп.»

Пункт 4.1 договору - «Товар визначений в п.1.1 договору, має бути переданий постачальником покупцю протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання авансового платежу (у разі авансування), але в будь-якому випадку загальна кількість товару згідно п.2.2 цього договору має бути передана не пізніше 05.10.2018 року».

Пункт 5.1 договору - «Оплата вартості товару має бути здійснена покупцем шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту отримання товару. Сторони погодили здійснення авансових платежів у відповідності до виставлених рахунків постачальника, в сумі що не перевищує 50% від загальної вартості товару визначеного в п.2.2 цього договору».

У додатковій угоді сторони зазначили, що всі інші положення договору поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року залишаються без змін.

Дана додаткова угода № 1 є невід'ємною частиною договору поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року.

Дана додаткова угода № 1 до договору поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін.

Дані про визнання договору чи додаткової угоди № 1 до договору у встановленому законом порядку недійсними відсутні.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Зобов'язання у відповідності з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач зазначив, що на виконання умов договору та на підставі виставленого рахунку-фактури № 1 від 17.08.2018 року сплатив кошти в сумі 203000 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 392 від 21.08.2018 року, в якому зазначено в частині призначення платежу: за дерев'яний контейнер для зберігання яблук згідно договору № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року згідно рахунку фактури № 1 від 17.08.2018 року.

08.10.2018 позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих.№ 128/1 про повернення коштів в сумі 203000 грн., зазначена вимога отримана відповідачем 12.10.2018 року. Відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення.

06.12.2018 між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за договором № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року, згідно якого на користь позивача рахується сума у розмірі 203000 грн.

Враховуючи вище викладене судом встановлено, що позивач на виконання умов договору перерахував на розрахунковий рахунок відповідача суму авансового платежу згідно рахунку-фактури №1 від 17.08.2018 року в розмірі 203000 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 392 від 21.08.2018 року, але відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, поставку у визначений договором строк не здійснив. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відповідачем не надані.

Судом також встановлено, що позивач (покупець) після порушення строків поставки товару за договором (05.10.2018 року) звернувся до відповідача (постачальника) з вимогою № 1 від 08.10.2018 року за вих.128/1, в якій просив протягом семиденного строку з моменту отримання вимоги повернути суму в розмірі 203000 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 12.10.2019 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, саме з моменту пред'явлення вимоги у відповідача виникло зобов'язання повернути кошти, сплачені як аванс за товар, відтак вимога про стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 203000 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Згідно із вимогами ч.3 ст.693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як вже було зазначено у відповідності до пунктів 7.3 і 7.4 договору в разі порушення постачальником строків поставки товару, постачальник зобов'язується сплатити покупцю неустойку (пеню) від суми непереданого товару (його партії), за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується неустойка (пеня), а в разі прострочення поставки, повністю або частково з вини постачальника, більш ніж на 10 календарних днів, покупець має право відмовитись від поставки товару. У такому випадку, покупець має право вимагати у постачальника повернення суми передоплати, у разі такої за товар з урахуванням офіційного індексу інфляції та сплати постачальником штрафу у розмірі 20% від непоставленого у строк вартості товару.

Таким чином, оскільки відповідач не поставив товар позивачу в строк до 05.10.2018, позивачем цілком обґрунтовано заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені в сумі 15416,88 грн за період з 06.10.2018 по 21.12.2018р. та штраф у сумі 40600 грн у розмірі 20% від суми непоставленого товару (203000 грн) за несвоєчасне виконання умов договору, а відтак ці суми підлягають задоволенню.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу суму 1284,74 грн. 3% річних за період з 06.10.2018 по 21.12.2018 року та суму 6341,31 грн інфляційних за період з 06.10.2018 по 22.12.2018 року.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних (або ж іншого розміру процентів встановленого договором) не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних (або ж іншого розміру процентів встановленого договором) входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведені норми права, суд зазначає, що вимагати поставити товар або повернути передоплату у випадку порушення строків поставки - це є правом покупця. Отже прострочка з повернення авансу виникає з моменту пред'явлення такої вимоги від покупця. До цього моменту у постачальника існує зобов'язання лише поставки товару. Право на застосування до суми заборгованості індексу інфляції та трьох відсотків річних, передбачених ст.625 ЦК України, виникає лише тоді, коли у постачальника (продавця) зобов'язання з поставки товару перетворюється в зобов'язання з повернення передоплати, а це відбувається у даному випадку за вимогою покупця.

Як вже було зазначено, позивач після порушення строків поставки товару за договором звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми в розмірі 203000 грн, отже, саме з моменту пред'явлення вимоги у відповідача виникло грошове зобов'язання (повернути кошти, сплачені як аванс за товар), а відтак і сплатити нараховані збитки завдані інфляцією та 3% річних.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та від 20.11.2018 року у справі № 904/312/18.

Перевіривши розрахунок нарахованих інфляційних та 3% річних зроблений позивачем, суд зазначає, що він нарахований дещо невірно.

Так, позивач звернувся із вимогою до відповідача 08.10.2018 року, яка отримана 12.10.2018 року, при цьому позивач зазначив, що повернути кошти необхідно протягом семиденного строку з моменту отримання вимоги, отже строк нарахування інфляційних втрат та 3% річних слід проводити з 19.10.2018 року, а не як зазначив позивач у своєму розрахунку з 06.10.2019 року.

За результатами проведеного судом перерахунку (зробленого через офіційний сайт «ipLex») стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки завдані інфляцією в сумі 4488,74 грн за період з 19.10.2018 року по 22.12.2018 року та 3% річних в сумі 1067,84 грн. за період з 19.10.2018 року по 21.12.2018 року. В частині ж стягнення інфляційних в сумі 1852,57 грн та 3% річних в сумі 216,90 грн слід відмовити.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

З огляду на зазначене та враховуючи положення вищенаведених норм закону та те, що відповідач, отримавши за договором грошові кошти в сумі 203000 грн, не надав доказів належного виконання свого зобов'язання щодо відповідної поставки товару в обсязі та в строк передбачений умовами договору, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 203000 грн, пені за несвоєчасне виконання умов договору в розмірі 15416,88 грн за період з 06.10.2018 року по 21.12.2018 року, штрафу в сумі 40600 грн (у розмірі 20% від суми 203000 грн), 4488,74 грн. витрат завданих інфляцією за період з 19.10.2018 року по 22.12.2018 року та 1067,84 грн 3% річних за період з 19.10.2018 року по 21.12.2018 року. В решті позовних вимог, суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Відшкодування витрат зі сплати судового збору відповідно до ст.129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73-79, 86, 129, 222, 232, 233, 236-238, 240-241, 247-248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинський сад» (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с.Сербичани, вул. Шевченка, 1, код 31769327) до Фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідент.номер НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за договором поставки № 13/08-2018БС від 13.08.2018 року в сумі 266642,93 грн - задовольнити частково.

2.Стягнути Фізичної особи-підприємця Кучініка Володимира Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідент.номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинський сад» (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с.Сербичани, вул. Шевченка, 1, код 31769327) заборгованості в сумі 264573,46 грн, з яких: 203000 грн основної заборгованості; 15416,88 грн пені, 40600 грн штрафу у розмірі 20%, 1067,84 грн 3% річних, 4488,74 грн інфляційних втрат та 3968,44 грн судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи випробовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресую: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2019 року

Суддя С.М. Гушилик