ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/529/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.

при секретарі - Лук'ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Долгополов О.В.

від 1 відповідача: Хмілевська С.Г.

від 2 відповідача: не з'явився

від третіх осіб: Хмілевська С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК "Олімп"

на рішення господарського суду Херсонської області від 11.12.2018р., суддя в І інстанції Гридасов Ю.В., повний текст якого складено 17.12.2018р. в м. Херсоні

у справі № 923/529/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АК "Олімп",

до відповідачів:

1. Виконавчого комітету Антонівської селищної ради,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Річковий термінал",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_4 та Антонівської селищної ради м. Херсон

про визнання недійсним рішення та визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АК «Олімп» звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Антонівської селищної ради м. Херсон та Товариства з обмеженою відповідальністю "Річковий термінал" про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993р. та визнання за позивачем права власності на об'єкт незавершеного будівництва (готовність 58%) - причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовністю 58%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради № 94 від 17.02.1994 акціонерній компанії «Олімп» було відведено в тимчасове користування строком на 20 років на умовах оренди земельну ділянку площею 2,69 га (колишня ділянка мостозагону № 73) з правом наступного викупу для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів. 01.04.1994 року між Херсонським міськвиконкомом та акціонерною компанією «Олімп» було укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди, за умовами якого Херсонський міськвиконком на підставі вказаного рішення надав, а АК «Олімп» прийняла в тимчасове користування строком на 20 років земельну ділянку загальною площею 2,69 га із земель запасу для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів. На підставі вказаних рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради і договору оренди ТОВ «АК «Олімп» на орендованій земельній ділянці було розпочато будівництво причалу по переробці та перевезенню вантажів, а згодом зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва - причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовністю 58%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Низкою судових рішень встановлено, що зазначений об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 58%, був збудований ТОВ «АК «Олімп» після 1994 року і до теперішнього часу не введений в експлуатацію. Право власності на зазначений об'єкт належить ТОВ «АК «Олімп» на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом.

05.02.2018 року представником ТОВ «АК «Олімп» було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 112814945, з якої було встановлено, що 26.07.2017 року державним реєстратором була здійснена реєстрація права власності ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна - завершеної будівництвом бази, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і яка складається з причальної стінки, бетонного майданчика, навісу, паркану і залізничної гілки. Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на зазначене майно вказано свідоцтво про право власності б/н від 15.06.1993 року видане Антонівською селищною радою. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради народних депутатів № 48 від 09.06.1993 року. У наступному, 27.09.2017 року між ОСОБА_4 як продавцем та ТОВ "Річковий термінал" як покупцем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - завершеної будівництвом бази, розташованої за вказаною адресою.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що станом на 1993 рік поштової адреси: АДРЕСА_1, не існувало, земельна ділянка за зазначеною адресою нікому у користування не передавалася, жоден об'єкт нерухомого майна фізичною особою ОСОБА_4 не будувався і за зазначеною адресою збудований не був, як наслідок, Антонівська селищна рада не могла і не приймала рішення № 48 від 09.06.1993 року щодо видачі свідоцтва на право власності ОСОБА_4 на спірний об'єкт нерухомого майна, а саме рішення і свідоцтво є недійсними, об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1, і об'єкт незавершеного будівництва готовністю 58% , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є одним і тим же об'єктом, який був збудований ТОВ «АК «Олімп», позивач на підставі ст. 203, 215 ЦК України просив суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993 та на підставі ст. 392 ЦК України визнати за ним право власності на об'єкт незавершеного будівництва (готовність 58%) - причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовністю 58%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Антонівська селищна рада не визнала позов посилаючись на те, що між нею та ТОВ «АК «Олімп» ніколи не існувало відносин стосовно оренди земельної ділянки комунальної власності, у зв'язку з чим селищна рада рішенням № 514 від 21.02.2014 надала дозвіл останньому на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,69 га в оренду, який по сьогоднішній день ним не розроблено. Позивачем не надано доказів відсутності станом на 1993 рік поштової адреси: АДРЕСА_1, і що Антонівська селищна рада не могла і не приймала рішення № 48 від 09.06.1993 року. Визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. ТОВ "Річковий термінал" отримало в оренду земельну ділянку за адресою: Херсон, с. Антонівка, пров. Янтарний, 34 і використовує її на законних підставах. Дана земельна ділянка ніякого відношення не має до земельної ділянки за адресою: в районі Херсонського заводу «Скловиробів», Склотарний ківш, б/н.

ТОВ "Річковий термінал" заперечувало проти позову посилаючись на те, що станом на 1993 рік вже існувала адреса, за якою розміщений спірний об'єкт нерухомості - АДРЕСА_1, і база по перевалці сипучих матеріалів, власником якої був ОСОБА_4, вже була на той час введена в експлуатацію. Жодних доказів, які б підтверджували доводи позивача, що станом на 1993 рік зазначеної адреси не існувало, або що адреса спірного нерухомого майна змінювалася, позивачем суду не надано. На поданій позивачем до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.2010р. - об'єкта незавершеного будівництва, недобудованого причалу по переробці та перевезенню вантажів готовністю 58%, міститься відмітка, що право власності на вказане майно зареєстровано за позивачем в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.12.2010р. Отже, у даному випадку відсутній предмет спору, оскільки за позивачем у встановленому законом порядку оформлене та зареєстроване право власності на належне йому майно. Крім того, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Позивачем взагалі не зазначено, які порушення норм чинного законодавства буди допущені Антонівською селищною радою при винесенні спірного рішення № 48 від 09.06.1993р., та які є підстави для визнання вказаного рішення недійсним. Верховний Суд України у своїх постановах неодноразово вказував, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.09.2018 року замінено відповідача Антонівську селищну раду належним відповідачем - виконавчим комітетом Антонівської селищної ради, яке у відзиві на позовну заяву не визнало позов посилаючись на ті ж самі обставини, що викладені у відзиві селищної ради.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.12.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ "АК Олімп" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як винесене з порушенням норм чинного законодавства України і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

Скаржник, зокрема, зазначає, що відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України ТОВ «АК «Олімп» не лише набуло і має право власності на об'єкт нерухомого майна - об'єкт незавершеного будівництва (причал по переробці та перевезенню вантажів готовністю 58%) у межах земельної ділянки тимчасового користування на умовах оренди за адресою: АДРЕСА_2, але й має право оренди земельної ділянки загальною площею 2,69 га. Незважаючи на неодноразові вимоги суду, за увесь час розгляду справи ані виконавчий комітет Антонівської селищної ради, ані інші учасники процесу не лише не надали суду копії рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради народних депутатів № 48 від 09.06.1993р., але й навіть не підтвердили факт його існування. Враховуючи той факт, що зазначене рішення виконавчого комітету фактично з'явилося лише у 2017 році і ним вводилося в експлуатацію і надавалося свідоцтво про право власності на майно, яке було збудовано ТОВ «АК «Олімп», останнє у порядку п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦПК України має право звернутися до суду з позовом про визнання його недійсним. Предметом спору є не первинне виникнення у позивача права власності на об'єкт незавершеного будівництва, а підтвердження вже зареєстрованого права власності зі зміною адреси, як наслідок застосування судом першої інстанції наведеної у рішенні практики Верховного Суду України є некоректним.

У відзивах на апеляційну скаргу виконавчий комітет Антонівської селищної ради та Антонівська селищна рада заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач вказує те, що договір оренди від 01.04.1994р. укладений між ТОВ «АК «Олімп» та Херсонським міськвиконкомом припинив свою дію 22.04.2014 року. З 21.02.2014 року і по сьогоднішній день позивач не розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,69 га в оренду для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів, із земель комунальної власності Антонівської селищної ради, не набув належних прав власності або користування щодо цієї земельної ділянки та використовував її без достатніх правових підстав, що встановлено при розгляді справи № 923/392/18. Позивачем не доведено прийняття спірного майна в експлуатацію. Визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Позивачем не зазначено, які саме порушення норм чинного законодавства були допущені виконавчим комітетом Антонівської селищної ради при винесенні оспорюваного рішення та якими є підстави для визнання вказаного рішення недійсним, враховуючи, що станом на 09.06.1993 року у позивача не виникло права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Антонівську селищну раду м. Херсон, з огляду на те, що предметом спору у даній справі є, зокрема, вимога ТОВ "АК "Олімп" визнати право власності на об'єкт незавершеного будівництва (готовність 58%), розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці, власником якої є Антонівська селищна рада м. Херсон, і рішення з даного спору щодо визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, власником якої є Антонівська селищна рада м. Херсон, може вплинути на її права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони та треті особи в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач ТОВ "Річковий термінал" та третя особа ОСОБА_4 не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду. Враховуючи, що частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників вказаних осіб за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів визнано необґрунтованим та відхилено заявлене в судовому засіданні представником позивача клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/665/19 за позовом ТОВ «АК «Олімп» до ОСОБА_4 та ТОВ "Річковий термінал" про визнання договору недійсними, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 227 ГПК України заявником не зазначено яким саме чином з'ясування обставин у вищевказаній справі об'єктивно унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі про визнання недійсним рішення та визнання права власності, а зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є вимоги позивача визнати недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993 та визнати за позивачем на підставі ст. 392 ЦК України право власності на об'єкт незавершеного будівництва (готовність 58%) - причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовністю 58%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради № 94 від 17.02.1994 акціонерній компанії «Олімп» було відведено в тимчасове користування строком на 20 років на умовах оренди земельну ділянку площею 2,69 га (колишня ділянка мостозагону № 73) з правом наступного викупу для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів. 01.04.1994 року між Херсонським міськвиконкомом та акціонерною компанією «Олімп» було укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди, за умовами якого Херсонський міськвиконком на підставі вказаного рішення надав, а АК «Олімп» прийняла в тимчасове користування строком на 20 років земельну ділянку загальною площею 2,69 га із земель запасу для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів. На підставі вказаних рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради і договору оренди ТОВ «АК «Олімп» на орендованій земельній ділянці було розпочато будівництво причалу по переробці та перевезенню вантажів, а згодом зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва - причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовністю 58%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Низкою судових рішень встановлено, що зазначений об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 58%, був збудований ТОВ «АК «Олімп» після 1994 року і до теперішнього часу не введений в експлуатацію. Право власності на зазначений об'єкт належить ТОВ «АК «Олімп» на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом.

05.02.2018 року представником ТОВ «АК «Олімп» було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 112814945, з якої встановлено, що 26.07.2017 року державним реєстратором здійснена реєстрація права власності ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна - завершеної будівництвом бази, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і яка складається з причальної стінки, бетонного майданчика, навісу, паркану і залізничної гілки. Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на зазначене майно вказано свідоцтво про право власності б/н від 15.06.1993 року видане Антонівською селищною радою. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради народних депутатів № 48 від 09.06.1993 року. У наступному, 27.09.2017 року між ОСОБА_4 як продавцем та ТОВ "Річковий термінал" як покупцем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - завершеної будівництвом бази, розташованої за вказаною адресою.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що станом на 1993 рік поштової адреси: АДРЕСА_1, не існувало, земельна ділянка за зазначеною адресою нікому у користування не передавалася, жоден об'єкт нерухомого майна фізичною особою ОСОБА_4 не будувався і за зазначеною адресою збудований не був, як наслідок, Антонівська селищна рада не могла і не приймала рішення № 48 від 09.06.1993 року щодо видачі свідоцтва на право власності ОСОБА_4 на спірний об'єкт нерухомого майна, а саме рішення і свідоцтво є недійсними, об'єкт нерухомо майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1, і об'єкт незавершеного будівництва готовністю 58% , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є одним і тим же об'єктом, який був збудований ТОВ «АК «Олімп», позивач просив задовольнити позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю місцевий господарський суд керувався приписами ч. 1 ст. 393, ст. ст. 392, 328, ч. 2 ст. 331 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 №1243, та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що позивачем не надано доказів введення в експлуатацію об'єкта будівництва - причалу по переробці та перевезенню вантажів (ворота № 2, залізнична дорога № 3, мостіння № 1, готовність 58%), що знаходяться як за адресою: АДРЕСА_1 так і за адресою: АДРЕСА_2. Вказані обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва, оскільки державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993 року, на підставі якого ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності б/н від 15.06.1993 року на введений в експлуатацію об'єкт нерухомого майна, оскільки на дату прийняття зазначеного рішення у позивача ще не виникло права користування земельною ділянкою.

Колегія суддів в цілому погоджується з прийнятим судом першої інстанції судовим рішенням, однак вважає, що мотиви, з яких позивачу слід відмовити у задоволенні позову є іншими, ніж ті, що наведені судом у мотивувальній частині рішення, з огляду на таке. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частиною 1 статі 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України визначає одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом з тим, частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а в контексті застосування частини 1 статті 393 ЦК України є таким, порушує права власника і визнається судом незаконним та скасовується за позовом власника майна.

Підставами для визнання рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, під час розгляду справ про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування слід виходити з того, що вони є нормативними або ненормативними актами, а не правочином, тому до них не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину.

Разом з тим, суд першої інстанції розглядаючи справу не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутнє рішення, що є предметом позову, зокрема, саме рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993 року.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строку, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

За положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов'язку сприяти всебічному, повному та об'єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Положеннями статті 81 ГПК України встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду даної справи господарський суд першої інстанції ухвалами від 24.07.2018, від 17.08.2018р. та від 07.09.2018р. неодноразово витребовував у Антонівської селищної ради та виконавчого комітету Антонівської селищної ради копію рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради № 48 від 09.06.1993 року та документів на підставі яких воно було видане, однак вказані особи витребуване судом рішення виконавчого комітету та документи на підставі яких воно було видане суду не подали і про наявність поважних причин їх неподання суд не повідомили.

Водночас, згідно з довідкою архівного відділу Херсонської міської ради від 13.09.2018 № 09-03-06/194, що міститься в справі, у документах виконавчого комітету Антонівської селищної ради, які знаходяться на зберіганні в архівному відділі Херсонської міської ради, не існує рішення від 09.06.1993 року № 48.

При цьому, колегія суддів враховує, що в жодному документі наявному у справі не міститься посилань на зазначене рішення виконкому.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 2 ст. 74, ч. 9 ст. 81 ГПК України, неподання відповідачами без поважних причин витребуваної судом копії вищезгаданого рішення виконавчого комітету, а також доводи позивача про те, що станом на 1993 рік поштової адреси: АДРЕСА_1, не існувало, земельна ділянка за зазначеною адресою нікому у користування не передавалася, жоден об'єкт нерухомого майна фізичною особою ОСОБА_4 не будувався і за зазначеною адресою збудований не був, як наслідок, Антонівська селищна рада не могла і не приймала рішення № 48 від 09.06.1993 року щодо видачі свідоцтва на право власності ОСОБА_4 на спірний об'єкт нерухомого майна, які відповідачі не спростували, колегія суддів визнає обставину, що виконавчий комітет Антонівської селищної ради не приймав оспорюване рішення № 48 від 09.06.1993 року і такого рішення фактично не існує.

Відсутність у справі рішення, що є предметом позову, та фактична відсутність такого рішення взагалі, унеможливлює розгляд справи та прийняття рішення щодо його відповідності чи невідповідності чинному законодавству України. Неможливо визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування якого не існує, а тому позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України щодо визнання права власності є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по - перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по - друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь - які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. Відтак, до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно - правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 18.02.2015р. у справі №6-244цс14, від 24.06.2015р. у справі № 6-318цс15.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2017р. у справі № 766/9527/16-ц за позовом заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Антонівської селищної ради м. Херсона до ТОВ «АК «Олімп», ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Херсонська міська рада, про визнання недійсним договорів дарування та купівлі продажу недобудованого нерухомого майна, що набрало законної сили, встановлено наступні обставини: земельна ділянка, яка є предметом спірних договорів, розташована у межах населеного пункту смт. Антонівка міста Херсона та відповідно до постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 05.03.2012 року у справі №2-а-6394/11/2170 з травня 2013 року перебуває у комунальній власності Антонівської селищної територіальної громади міста Херсона в особі Антонівської селищної ради.

Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів (колишнім розпорядником спірної земельної ділянки) від 17.02.1994 року №94 відведено АК «Олімп» у тимчасове користування строком на 20 років на умовах оренди земельну ділянку площею 2,69 га, інших угідь із земель запасу (колишня ділянка мостозагону №73) з правом наступного викупу для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів.

На виконання вказаного рішення 01.04.1994 року між виконавчим комітетом Херсонської міської ради та АК «Олімп» укладено договір оренди, відповідно до якого Херсонським міськвиконкомом передано, а АК «Олімп» прийнято у тимчасове користування земельну ділянку площею 2,69 га (п.1.1 Договору).

Відповідно до умов договору (пункт 1.2) земельну ділянку надано АК «Олімп» на умовах оренди строком на 20 років для обладнання портового майданчика по переробці та перевалці вантажів.

З метою цільового використання земельної ділянки ТОВ «АК «Олімп» з 1994 року розпочало будівництво причалу по переробці та перевезенню вантажів, що знаходиться за адресою: м. Херсон, річка Дніпро, в районі Херсонського заводу «Скловиробів».

Договір припинив свою 22.04.2014 року у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Будь-яких рішень про поновлення вказаного договору оренди не приймалось.

На час розгляду справи земельна ділянка перебуває у фактичному володінні ТОВ «АК «Олімп».

ТОВ АК «Олімп» на праві власності належить об'єкт незавершеного будівництва - недобудований причал по переробці та перевезенню вантажів готовністю 58%, металеві ворота №2, залізнична дорога №3, мостіння №1. Вказане майно розташоване на спірній земельній ділянці по вул. Склотарний ківш, р. Дніпро, р-н заводу Склотарний.

Право власності ТОВ АК «Олімп» набуто на підставі наступних правочинів.

Так, 27.01.2003 року ТОВ «АК «Олімп» укладено із фізичною особою ОСОБА_5 договір дарування, за яким ТОВ «АК «Олімп» подарувало ОСОБА_5 недобудований причал по переробці та перевезенню вантажів, ворота №2, залізничну дорогу №3, мостіння №1, готовністю 58%, що знаходиться за адресою: м. Херсон, річка Дніпро, в районі Херсонського заводу «Скловиробів». Вказаний договір 27.01.2003 року посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №257.

В подальшому, 21.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір дарування недобудованого причалу по переробці та перевезенню вантажів готовністю 58%, воріт №2, залізничної дороги №3, мостіння №1, що знаходиться за адресою: м. Херсон, річка Дніпро, в районі Херсонського заводу «Скловиробів», який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечуном О.А., зареєстрованому в реєстрі за №2388.

В свою чергу, між ОСОБА_6 та ТОВ «АК «Олімп» укладено договір купівлі - продажу від 17.12.2010 року, за яким товариство придбало об'єкт незавершеного будівництва - причал готовністю 58%, ворота №2, залізничну дорогу №3, мостіння №1, що знаходиться за адресою: м. Херсон, річка Дніпро, в районі Херсонського заводу «Скловиробів». Договір був посвідчений приватним нотаріусом Макіївського нотаріального округу Донецької області Єрмаковичем Н.Б., зареєстрованому в реєстрі за №3610.

Позивач не навів суду жодної норми права, яка б була порушена відповідачами під час укладання спірних угод.

Крім того, спірна земельна ділянка з травня 2013 року визнана комунальною власністю Антонівської селищної територіальної громади міста Херсона в особі Антонівської селищної ради, таким чином, на момент підписання оспорюванних договорів в 2003 та 2010 роках і виникнення спірних правовідносин жодним чином не були порушенні права і інтереси Антонівської селищної ради.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Отже, вказані вище обставини, встановлені у справі № 766/9527/16-ц не потребують доказуванню у даній справі.

Таким чином, із встановлених апеляційним судом обставин даної справи вбачається, що право власності позивача на спірний об'єкт незавершеного будівництва готовністю 58%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, набуто на підставі договору купівлі - продажу від 17.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за №3610, та 24.12.2010 року зареєстровано у встановленому законом порядку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 28499180, виданим Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 103994619 від 16.11.2017.

Водночас, належних доказів які б свідчили про те, що відповідачами чи будь -якими третіми особами оспорюється або не визнається право власності ТОВ «АК «Олімп» на зазначене нерухоме майно, позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 112814945 від 05.02.2018 вбачається, що 26.07.2017 року державним реєстратором була здійснена реєстрація права власності ОСОБА_4 на об'єкт нерухомого майна - база, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і яка складається з причальної стінки, А, бетонного майданчика, Б, навісу, В, паркану № 2 і залізничної гілки № 3. Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на зазначене майно в цій довідці вказано свідоцтво б/н, видане 15.06.1993 року Антонівською селищною радою народних депутатів. Жодних посилань на те, що зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Антонівської селищної ради народних депутатів № 48 від 09.06.1993 року у довідці не міститься.

У наступному, за договором купівлі-продажу № 521 від 27.09.2017р., посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, зазначене нерухоме майно було відчужено ОСОБА_4 на користь ТОВ "Річковий термінал". Того ж дня, право власності останнього на це майно було зареєстровано у встановленому законом порядку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір купівлі-продажу № 521 від 27.09.2017р. ніким не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнавався. Отже, як на момент звернення до господарського суду з цим позовом, так і на момент розгляду справи, ТОВ "Річковий термінал" є належним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, на підставі встановлених обставин даної справи колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога ТОВ «АК «Олімп» в частині визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва фактично спрямована на не визнання за ним права власності на цей об'єкт, а на зміну його поштової адреси, а саме: з АДРЕСА_2, на АДРЕСА_1, в той час як право власності на нерухоме майно, розташоване за останньою адресою, зареєстровано у встановленому законом порядку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ "Річковий термінал", і рішення державного реєстратора про таку реєстрацію ніким не оспорено.

Таким чином, з урахуванням визначених позивачем предмета та підстав позову, встановлених обставин даної справи та правових норм, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У разі невідповідності наданих копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Разом з цим, подані представником позивача до матеріалів справи на підтвердження пред'явлених вимог нечіткі ксерокопії документів, частину яких взагалі неможливо прочитати, належним чином не засвідчені, що взагалі унеможливлює їх оцінку, що не було враховано місцевим судом під час вирішення даного спору.

З цих же підстав апеляційним судом відмовлено у задоволенні заявленого представником скаржника клопотання про залучення до матеріалів справи не засвідченої належним чином ксерокопії договору купівлі-продажу від 27.09.2017р., окрім того поданої з пропуском встановленого судом строку та без клопотання про його поновлення.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач необґрунтовано звернувся до суду із даним позовом, а суд, відповідно, правомірно відмовив у позові, однак виклав для цього помилкові мотиви.

Разом з тим колегія суддів вважає, що допущені місцевим господарським судом помилки у застосуванні норм матеріального і процесуального права при вирішенні даного спору, не призвели до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, у зв'язку з чим не є підставами для скасування прийнятого у даній справі судового рішення, а обумовлюють лише відмову у позові з підстав, викладених у даній постанові.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 5346 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 11 грудня 2018 року у справі № 923/529/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК "Олімп" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повну постанову складено 12.03.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.