ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа №926/1194/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді О.В. Зварич

суддів О.П. Дубник

Г.В. Орищин,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (надалі ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс") б/н та дати (вх. № 01-05/1427/18 від 06.12.2018р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.10.2018р.

(суддя В.Д. Байталюк; повний текст рішення складено 24.10.2018р.)

у справі № 926/1194/18

за позовом: Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця Алергуш Любові Дмитрівни (надалі ФОП Алергуш Л.Д.)

до відповідача-2: ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області

про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в сумі 44275,98 грн.,

за участю:

від прокуратури: Яворський Я.Т. (посвідчення № 047903 від 13.09.2017р.);

від позивача (Чернівецької міської ради): не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Мусаковський А.В. - адвокат (довіреність б/н від 20.12.2018р.);

від третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

12.06.2018р. керівник Чернівецької місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ФОП Алергуш Л.Д. та ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області про стягнення заборгованості за договором оренди землі № 3824 від 21.06.2007р., а саме: з ФОП Алергуш Л.Д. в сумі 5334,46 грн. та з ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» в сумі 38941,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням орендарями своїх обов'язків щодо оплати за користування земельною ділянкою, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 44275,98 грн. При цьому Чернівецька міська рада належним чином не вжила заходів щодо захисту прав та майнових інтересів територіальної громади міста Чернівці.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 23.10.2018р. у справі №926/1194/18 (суддя В.Д. Байталюк) закрито провадження у справі в частині вимог керівника Чернівецької місцевої прокуратури до ФОП Алергуш Л.Д. про стягнення заборгованості за договором в сумі 5334,46 грн. Задоволено позов в частині вимог керівника Чернівецької місцевої прокуратури до ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс». Стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» на користь Чернівецької міської ради заборгованість за договором в сумі 38941,52 грн. Стягнуто з ФОП Алергуш Л.Д. на користь прокуратури Чернівецької області 212,29 грн. судового збору та з ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» - 1549,71 грн. судового збору.

Покликаючись на положення ст.231 ГПК України, суд закрив провадження у справі в частині вимог прокуратура до ФОП Алергуш Л.Д. про стягнення заборгованості за договором в сумі 5334,46 грн., оскільки відповідач-1 сплатив зазначену заборгованість після відкриття провадження у справі. Щодо вимог про стягнення з відповідача-2 заборгованості за договором оренди землі № 3824 від 21.06.2007р. суд визнав їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки, набувши 01.11.2016р. права власності на об'єкти нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці кадастровий номер 626:002:0018, відповідач-2 фактично став другою стороною договору, за яким у нього виник обов'язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду з позовом в даному випадку є обґрунтованим, оскільки прокурор зазначив підставу звернення до суду та орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

06.12.2018р. ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс"подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.10.2018р. у справі №926/1194/18, в якій просить зазначене судове рішення скасувати та залишити позовну заяву керівника Чернівецької місцевої прокуратури без розгляду. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що прокурор може звернутись до суду з позовом лише у випадку відсутності відповідного компетентного органу або нездійснення чи неналежного здійснення останнім чи іншим суб'єктом відповідних владних повноважень щодо захисту інтересів держави. При цьому, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати відповідні докази. Стверджує, що «не вжиття заходів» Чернівецькою міською радою не є підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом. На думку скаржника, Чернівецька міська рада має самостійно змогу здійснювати належним чином захист прав та інтересів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Звертає увагу на те, що при зверненні до суду з даним позовом мала місце усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб'єкта владних повноважень - орендодавця за договором оренди землі упродовж 18 місяців, не дивлячись на обізнаність про наявність спірної заборгованості. Зазначає, що листом від 06.06.2018р. повідомив Чернівецьку міську раду про звернення до суду з даним позовом. Наявність підстав представництва інтересів прокурором не було оскаржено міською радою. Вказує, що звернувшись до суду він переслідував мету захисту інтересів держави, порушених у зв'язку із ненадходженням до місцевого бюджету платежів по орендній платі в законодавчо визначених межах, що безпосередньо відноситься до інтересів держави.

Позивач Чернівецька міська рада, відповідач-1 та третя особа не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги і доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Прокурор просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач Чернівецька міська рада, відповідач-1 та третя особа не з'явились в судове засідання. Згідно повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень та реєстру вихідної кореспонденції суду від 14.02.2019р., вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Явка учасників судового процесу в судове засідання не визнавалась обов'язковою. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності позивача Чернівецької міської ради, відповідача-1 та третьої особи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21.06.2007р. між Чернівецькою міською радою (орендодавець) та ПП Алергуш Л.Д. (орендар) на підставі рішення 17 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 31.05.2007р. № 323, укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в м. Чернівці на вул.Севастопольській, 6, загальною площею 0,4250 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1566932,00 грн., кадастровий №:26:002:0018 (а.с.24-26, т.1).

Відповідно до п. 5 договору річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 28518,16 грн.

Пунктом 6 договору передбачено, що розмір орендної плати індексується у відповідності із чинним законодавством України. Орендар самостійно щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати за результатами середньорічного індексу інфляції, керуючись даними Державного комітету статистики України про середньорічний індекс інфляції та "Порядком проведення індексації грошової оцінки земель", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000р. №783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель".

Орендна плата вноситься орендарем рівними частинами на рахунок Чернівецької міської ради не пізніше 30-го числа місяця, наступного за звітним (п. 7 договору).

У відповідності до п. 4 договору земельна ділянка надається в оренду терміном до 01.06.2017р. для обслуговування складських та офісних приміщень.

Суд першої інстанції встановив, що на вказаній земельній ділянці розміщені нежитлові приміщення, до складу яких входять приміщення адмінбудівлі літ "А" загальною площею 388,6 кв.м, гараж літ. "Б" загальною площею 176,2 кв.м, виробнича будівля літ. "В" загальною площею 227 кв.м, склад літ. "Г" загальною площею 255,6 кв.м та самочинне збудоване приміщення автосервісу загальною площею 226 кв.м, які до 01.11.2016р. належали на праві власності Алергуш Л.Д.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.11.2016р. право власності на вказані вище об'єкти нерухомого майна перейшло до відповідача-2 ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" на підставі договору іпотеки № 8335 від 22.10.2007р. із змінами, внесеними договором №1722 від 18.04.2011р., договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави № 2255 від 01.12.2015р. Припинено право власності на вказане нерухоме майно Алергуш Л.Д. (а.с.35-42, т.1).

Рішенням Чернівецької міської ради № 822 від 09.08.2017р. договір оренди землі укладений з ФОП Алергуш Л. Д. визнано припиненим у зв'язку із завершенням терміну оренди земельної ділянки та переходом права власності на нерухоме майно до ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс". Вирішено запропонувати ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" отримати в оренду земельну ділянку за адресою вул. Севастопольська, 6, площею 0,4250 га для обслуговування нежитлового приміщення (а.с.29, т.1).

В матеріалах справи відсутні докази про укладення між Чернівецькою міською радаою та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" договру оренди вказаної земельної ділянки.

В позовній заяві прокурор зазначає, що за результатами опрацювання інформації Головного управління ДФС в Чернівецькій області та Чернівецької міської ради встановлено, що за договором оренди землі від 21.06.2007р., укладеного з ФОП Алегруш Л.Д. існує заборгованість, яка виникла у зв'язку з несплатою орендної плати в сумі 44275,98 грн., в тому числі за жовтень 2016 року - 5334,46 грн. (ФОП Алегруш Л.Д.) та за листопад 2016року -травень 2017 року 38941,52 грн. (ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс").

Звертаючись з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради, прокурор зазначив, що несплата відповідачами орендної плати за землю перешкоджає органу місцевого самоврядування виконувати покладені на неї функції та реалізовувати фінансово-економічні повноваження, здійснювати заходи щодо охорони земель міста Чернівці від негативного антропогенного впливу. В обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Чернівецької міської ради, яка полягала у невжитті останньою заходів із урегулювання спірних орендних правовідносин в судовому порядку, що, на думку прокурора, свідчить про неналежний захист цим органом інтересів держави.

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 названого Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суд у випадках, визначених законом.

За приписами частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005р.).

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суду у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суд. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суду, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. №3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 16 названого Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад

Таким чином, у вказаному спорі належним суб'єктом захисту інтересів держави є Чернівецька міська рада.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, в порушення вищенаведених норм права, хоч і визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, однак не довів нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб'єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У даній справі апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Чернівецькою міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою оформлення договірних правовідносин з відповідачем-2 у відповідність до вимог чинного законодавства. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018р. у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі №926/03/18, від 23.09.2018р. у справі № 924/1237/17 та від 06.02.2019р. у справі № 927/246/18.

Крім того, з'ясовуючи обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, колегія суддів з'ясувала відсутність в матеріалах справи доказів про надіслання прокурором на адресу Чернівецької міської ради повідомлення за №126/4913вих-18 від 06.06.2018р. про звернення до суду, у зв'язку з чим суб'єкт владних повноважень був обмежений у праві оскаржити представництво своїх інтересів прокурором в суді.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів у підтвердження активної чи пасивної бездіяльності позивача щодо звернення до суду з відповідним позовом.

Суд звертає увагу також на те, що звернення прокурора з даним позовом мало місце до закінчення для позивача строку позовної давності. При цьому, звернення до суду з позовом є правом, а не обов'язком позивача, яке відповідно до ч. 1 ст. 261 ГПК України виникає від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і таке право може бути реалізоване останнім в будь-який час, в межах строку позовної давності.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України.

За змістом ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги те, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, не наведено обставин нездійснення уповноваженим органом наданих йому повноважень у сфері земельних відносин та причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції необхідно покласти на прокурора згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" б/н та дати (вх. № 01-05/1427/18 від 06.12.2018р.) задоволити частково, рішення господарського суду Чернівецької області від 23.10.2018р. у справі №926/1194/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на прокурора.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.П. Дубник

Суддя Г.В. Орищин