ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа№ 910/13719/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства «КРАЙ ПРОПЕРТІ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018

у справі №910/13719/18 (суддя Князьков В. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАМАР ЕКО»

до Дочірнього підприємства «КРАЙ ПРОПЕРТІ»

про стягнення 66 505,50 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАМАР ЕКО» (надалі - ТОВ «КРАМАР ЕКО», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «КРАЙ ПРОПЕРТІ» (надалі - ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ», відповідач) про стягнення 66 505,50 грн заборгованості, посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг за договором з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів №СМ-164-16 від 01.12.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» на користь ТОВ «КРАМАР ЕКО» заборгованість за надані послуги в розмірі 66 478,50 грн та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості в розмірі 27,00 грн відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не підписав у встановлений договором строк направлені позивачем акти надання послуг, а також не подав позивачеві письмових зауважень (акту-претензії) щодо наданих послуг, у зв'язку з чим вказані акти вважаються визнаними і узгодженими, а послуги - наданими; станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за травень, червень та липень 2018 року не сплачена; відповідачем було проігноровано ухвалу суду про відкриття провадження у справі, не подано до суду відзиву на позовну заяву та доказів погашення встановленої заборгованості; внаслідок допущення позивачем арифметичної помилки при розрахунку ціни позову суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що зазначеною у договорі територією (адресою надання послуг) є територія, на якій розташовано ТРЦ «Магелан», який разом з усім майном ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» було захоплено озброєними особами; починаючи з 02.06.2018 повне управління ТРЦ «Магелан» та прилеглою до нього територією здійснює ТОВ «Бронкс Стайл», що унеможливило надання позивачем відповідачеві послуг за договором у червні та липні 2018 року, а тому останнім не були підписані акти надання послуг за вказаний період; судом не досліджено виконання позивачем положень п. 2.7 та пп. 4.4.10 договору, не надано правової оцінки актам надання послуг, якими позивач обґрунтував суми, що підлягають стягненню, обмежившись лише перевіркою цієї суми шляхом виконання простого математичного розрахунку; акти надання послуг містять недостовірну інформацію, у зв'язку з чим і не були підписані та оплачені відповідачем; договором не передбачено обов'язкової процедури щодо складання актів-претензій чи інших документів у випадку зазначення позивачем у акті недостовірної інформації щодо кількості вивезених та знешкоджених твердих побутових відходів, зазначення недостовірної ціни та суми наданих послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 поновлено ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2019, встановлено ТОВ «КРАМАР ЕКО» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення; викладена в апеляційній скарзі інформація щодо неможливості надання позивачем послуг відповідачеві у спірний період не відповідає дійсності, оскільки спеціальні транспортні засоби позивача без жодних проблем та завад здійснювали в'їзд на територію обслуговування; позивач не отримував жодного повідомлення від відповідача з проханням призупинити надання послуг у зв'язку з виникненням вказаних ним обставин; відповідач неправильно тлумачить положення договору, які регламентують порядок підписання акта наданих послуг та зауважень до нього; позивач не отримував жодних претензій та зауважень від відповідача щодо якості та кількості наданих послуг, не надав відповіді на отримані разом з актами листи та не відреагував на вимогу позивача щодо сплати заборгованості; позивачем, як платником ПДВ, на дату складання актів надання послуг було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні, а відповідачем на підставі таких накладних сформовано податковий кредит на суму ПДВ, без направлення позивачеві повідомлень про внесення змін до них; відповідач, завчасно отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, не надав жодних пояснень та заперечень проти позовних вимог у суді першої інстанції.

У судовому засіданні 11.03.2019 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

11.03.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.12.2016 між ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» (у тексті договору - замовник) та ТОВ «КРАМАР ЕКО» (у тексті договору - виконавець) було укладено договір про надання послуг з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів №СМ-164-16 (далі - договір), за умовами якого (п. 1.1) замовник доручив, а виконавець зобов'язався надавати послуги з вивезення та знешкодження (утилізації/захоронення) твердих побутових відходів з території замовника, а замовник зобов'язався своєчасно приймати та оплачувати надані послуги у строки і на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору дислокація розташування, кількість контейнерів, періодичність вивозу, сума коштів за вивезення та знешкодження твердих побутових відходів визначаються в додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.7 договору визначено, що за результатами наданих послуг по вивезенню та утилізації твердих побутових відходів виконавцем складається акт наданих послуг, який надається замовнику щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Вартість вивезення та знешкодження твердих побутових відходів встановлюється у розмірі 42 грн з ПДВ за 1 куб. м. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. п. 3.2, 3.3 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання зобов'язань, які виникли під час дії договору. У разі відсутності за 30 календарних днів до дати закінчення дії договору письмового повідомлення однієї зі сторін про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії цього договору продовжується на 1 календарний рік на тих самих умовах (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Згідно з довідкою-дислокацією (додаток № 1 до договору) адресою надання послуг є: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 13-Б; розрахункова одиниця: контейнер - 1,1 куб. м., кількість розрахункових одиниць: 4, тариф за 1 контейнер: 46,20 грн з ПДВ, періодичність вивезення відходів: з понеділка по неділю.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору у період з травня по липень 2018 року ТОВ «КРАМАР ЕКО» надало послуги ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» на загальну суму 66 505,50 грн, а саме, у травні 2018 року на суму 25 712,50 грн, у червні 2018 року на суму 24 497,00 грн та в липні 2018 року на суму 16 269,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачеві лист вих. № 114 від 16.07.2018, до якого додані акти надання послуг № 1137 від 31.05.2018 за травень 2018 року та № 1455 від 30.06.2018 за червень 2018 року, а також відповідні рахунки на оплату послуг за травень та червень 2018 року № 1110 від 31.05.2018 на суму 25 712,50 грн та № 1425 від 30.06.2018 на суму 24 497,00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та відповідним фіскальним чеком. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачем отримано вказаний лист 24.07.2018 (а.с. 13-15).

Листом вих. № 124 від 31.07.2018 позивач повідомив відповідача про намір виконавця достроково розірвати договір у зв'язку з неналежним виконанням замовником свого обов'язку з оплати наданих послуг. До вказаного листа позивачем додано акт надання послуг № 1574 від 31.07.2018 за липень 2018 року та рахунок на оплату № 1550 від 31.07.2018 на суму 16 269,00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачем отримано вказаний лист 06.08.2018 (а.с. 16-18).

У зв'язку з тим, що відповідач вказані акти не підписав та не повернув позивачеві, при цьому, не зазначив будь-яких зауважень, претензій, розбіжностей щодо складених актів, надані за вказаними актами послуги у передбачений договором строк не оплатив, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення ТОВ «КРАМАР ЕКО» та ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» договору №СМ-164-16 від 01.12.2016 було спрямоване на отримання останнім послуг з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції по наданню послуг підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема, актами наданих послуг, які повинні відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, у пункті 2.7 договору сторони передбачили, що за результатами наданих послуг по вивезенню та утилізації твердих побутових відходів виконавцем складається Акт наданих послуг, який надається замовнику щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 2.8 договору визначено порядок пред'явлення замовником виконавцю Акту-претензії щодо якості та обсягу наданих послуг.

Відповідно до п. 4.2.5 договору замовник зобов'язався розглядати отримані від виконавця Акти наданих послуг протягом 10 календарних днів з дати їх отримання. У випадку відсутності зауважень замовник підписує даний акт протягом вказаного вище строку та направляє один екземпляр акту виконавцю. У разі наявності розбіжностей замовник письмово повідомляє виконавця про такі розбіжності, а акт підписується з зазначенням фактичних розбіжностей, які підтверджуються Актом-претензією, складеним відповідно до пункту 2.8 цього договору.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, позивачем було виконано обов'язок виконавця щодо складення та направлення замовнику актів наданих послуг за травень, червень, липень 2018 року та відповідних рахунків на оплату, що підтверджується вищевказаними описами вкладень у цінний лист від 17.07.2018 та від 02.08.2018, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 880 та №497.

З наданих суду доказів вбачається, що акти наданих послуг № 1137 від 31.05.2018 та №1455 від 30.06.2018 отримано відповідачем 24.07.2018, а акт наданих послуг № 1574 від 31.07.2018 - 06.08.2018.

Матеріали справи містять копії вказаних актів, підписаних виконавцем (позивачем), з відміткою останнього про непідписання актів замовником (відповідачем), а також копії відповідних рахунків на оплату на загальну суму 66 478,50 грн (25 712,50 грн + 24 497,00 грн + 16 269,00 грн).

Дослідивши зазначені акти надання послуг, на яких ґрунтуються позовні вимоги, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що такі оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а саме: встановити найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату складання документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у таких актах недостовірної інформації, а також про те, що починаючи з 02.06.2018 позивач фізично не міг надавати відповідні послуги у зв'язку з захопленням території обслуговування третіми особами, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що матеріали справи не містять жодних доказів попередження позивача про такі обставини та необхідність у зв'язку з цим припинити виконання договору, висловлення відповідачем зауважень чи заперечень щодо складених позивачем актів та виставлених ним рахунків, зокрема, щодо вартості послуг, їх обсягу, якості тощо.

Крім того, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі відповідачем не було надано суду складеного ним, як замовником, акту-претензії у відповідності до п.п. 2.8, 4.2.5 договору.

За таких обставин, враховуючи непідписання відповідачем у строк, встановлений пунктом 4.2.5 договору направлених позивачем актів надання послуг № 1137 від 31.05.2018, № 1455 від 30.06.2018 та № 1574 від 31.07.2018, а також за відсутності письмових зауважень (акту-претензії) щодо наданих послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані акти вважаються узгодженими, а послуги на суму 66 478,50 грн - такими, що надані належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.4 договору оплата послуг виконавця здійснюється не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг та рахунку-фактури за кожен календарний місяць. Датою платежу вважається дата списання коштів з поточного рахунку замовника. У разі непідписання чи ненадання акту наданих послуг та/або рахунку-фактури оплата може бути затримана на відповідну кількість днів.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та пунктів 3.4, 4.2.5 договору, відповідач зобов'язаний був підписати акти наданих послуг протягом 10 календарних днів з дати їх отримання та оплатити послуги не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, а відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати наданих послуг настав.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що в порушення п.п. 2.7, 4.4.10 договору акт надання послуг за травень 2018 року був наданий відповідачеві не до 05.06.2018, а лише 24.07.2018, колегія суддів відхиляє, оскільки несвоєчасне направлення відповідачеві актів надання послуг не звільняє останнього від виконання обов'язку з оплати наданих за ним послуг та у відповідності до п. 3.4 договору може бути підставою для затримання оплати на відповідну кількість днів.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та визнається відповідачем, в порушення своїх договірних зобов'язань, останній вартість послуг за вищевказаними актами надання послуг за період з травня по липень 2018 року позивачеві не сплатив.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Перевіривши заявлений до стягнення розмір заборгованості, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку було допущено арифметичну помилку, а загальна вартість наданих послуг за травень, червень та липень 2018 становить 66 478,50 грн (25 712,50 грн + 24 497,00 грн + 16 269,00 грн). Позовні вимоги на суму 27,00 грн (66 505,50 грн - 66 478,50 грн) є такими, що документально не підтверджені.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 66 478,50 грн є належним чином доведеним та документально підтвердженим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, завчасно отримавши ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у даній справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 56), не надав відзиву на позовну заяву та жодних пояснень по суті позовних вимог суду першої інстанції.

Разом з цим, відповідачем також не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог частково, а саме, стягнення з ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» на користь ТОВ «КРАМАР ЕКО» 66 478,50 грн заборгованості за надані послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів згідно з договором №СМ-164-16 від 01.12.2016. Внаслідок допущення позивачем арифметичної помилки при розрахунку ціни позову, в іншій частині позову, а саме, у стягненні 27,00 грн необхідно відмовити.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ДП «КРАЙ ПРОПЕРТІ» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «КРАЙ ПРОПЕРТІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі №910/13719/18.

4. Матеріали справи №910/13719/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.03.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук