ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 923/238/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Квіти Херсона" - не з'явився,

Херсонської міської ради - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Херсонської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 (у складі колегії суддів: Богацька Н.С. (головуючий), Принцевська Н.М., Ярош А.І.)

у справі № 923/238/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квіти Херсона"

до Херсонської міської ради

про визнання договору поновленим, визнання рішення незаконним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Квіти Херсона" (далі - ТОВ "Квіти Херсона") звернулося до суду з позовом до Херсонської міської ради (далі - Херсонська міськрада), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило визнати поновленим договір оренди земельної ділянки укладений 28.09.2010 між Херсонською міськрадою і ТОВ "Квіти Херсона", який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Херсоні Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 14.03.2011 № 00008, на строк п'ять років до 31.03.2020; визнати незаконним та скасувати пункт 1.4 рішення Херсонської міськради від 05.09.2017 № 913 "Про відмову ТОВ "Квіти Херсона" в поновленні договорів оренди земельних ділянок".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди земельної ділянки від 28.09.2010 внаслідок відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди, є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а відтак пункт 1.4 рішення Херсонської міськради від 05.09.2017 № 913, яким відмовлено ТОВ "Квіти Херсона" у поновленні договору оренди земельної ділянки, є незаконним і таким, що суперечить положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 17.07.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018, позов задоволено. Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений 28.09.2010 між Херсонською міськрадою і ТОВ "Квіти Херсона", на строк п'ять років - до 31.03.2020. Визнано незаконним та скасовано пункт 1.4 рішення Херсонської міськради від 05.09.2017 № 913 "Про відмову ТОВ "Квіти Херсона" в поновленні договорів оренди земельних ділянок".

Судові рішення мотивовано обґрунтованістю вимог позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки в силу положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" є продовженим на тих самих умовах до 31.03.2020. При цьому, судом першої інстанції визнано обґрунтованим посилання відповідача на невиконання орендарем пункту 17 договору оренди щодо умов збереження стану об'єкта оренди, однак зауважено, що не вирішуючи питання продовження договору оренди землі, на якій розміщено нерухоме майно, що є власністю позивача, відповідач порушує норми статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) щодо обмеження права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у січні 2019 року Херсонська міськрада подала касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційну скаргу Херсонська міськрада обґрунтовує, зокрема, тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки обставинам порушення позивачем порядку поновлення договору оренди земельної ділянки, що передбачений положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі"; судом не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам сплати позивачем орендної плати у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору оренди землі; також поза увагою суду залишилася обставина не використання позивачем земельної ділянки, що підтверджено листом Інспекції з контролю за благоустроєм та санітарним станом м. Херсона від 10.07.2018 № 765, якому судом не надано взагалі жодної правової оцінки.

Херсонська міськрада і ТОВ "Квіти Херсона" своїх представників у судове засідання не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "Вячеслав Корчагін проти Росії", те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що рішенням Херсонської міськради від 28.12.2004 № 708 "Про погодження місць розташування об'єктів, надання дозволів на розробку проектів землеустрою, продовження строків дії пунктів рішень виконкому міської ради та міської ради" ТОВ "Квіти Херсона" погоджено місце розташування магазину "Квіти" на земельній ділянці площею 0,0200 га із земель запасу по вул. Маяковського в районі жилого будинку № 3, як переможцю конкурсу; дозволено розробку проекту відведення земельної ділянки після отримання замовником архітектурно-планувального завдання, технічних умов на проектування та будівництво, розробки та затвердження проекту об'єкта.

Відповідно до рішень Херсонської міськради від 31.03.2005 № 776, від 30.05.2005 № 822, від 26.04.2007 № 400 затверджено проект землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки; надано в оренду строком на 5 років ТОВ "Квіти Херсона" земельну ділянку площею 0,0200 га із земель запасу по вул. Маяковського, 3, під будівництво магазину з продажу квітів з офісними приміщеннями, а у подальшому між сторонами у справі 12.07.2005 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки.

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.03.2008 за ТОВ "Квіти Херсона" зареєстровано право колективної власності на об'єкт незавершеного будівництва (недобудований магазин готовністю 85 %), розташований на земельній ділянці площею 200,0 кв. м за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, 3.

Рішенням Херсонської міськради від 29.06.2010 № 1576 вирішено переукласти з моменту закінчення строку дії попереднього договору оренди з ТОВ "Квіти Херсона" договір оренди земельної ділянки площею 0,0200 га по вул. Маяковського, 3, під будівництво магазину із продажу квітів з офісними приміщеннями, строком на 5 років.

28.09.2010 між Херсонської міськрадою (орендодавець) і ТОВ "Квіти Херсона" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. За умовами якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.06.2010 № 1576 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, із земель раніше наданих в оренду, під будівництво магазину із продажу квітів з офісними приміщеннями, яка знаходиться по вул. Маяковського, 3 у м. Херсоні (пункт 1); в оренду передається земельна ділянка площею 0,0200 га під капітальною трьох і більше поверховою забудовою, на якій розміщені об'єкти нерухомого майна (об'єкт незавершеного будівництва), які належать орендарю на праві власності (пункти 2, 3).

Згідно з пунктом 8 договору його укладено на 5 років. Термін дії договору з 31.03.2010 (момент закінчення строку дії попереднього договору) до 31.03.2015. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У пункті 9 договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем з 31.03.2010 у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (згідно з рішенням міської ради від 31.01.2008 № 717).

Відповідно до пункту 35 дія договору припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Цей договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Херсоні Херсонської області, про що в книзі 4АА 013620 записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 14.03.2011 № 00008.

Також судами установлено, що 15.05.2017 та 26.06.2017 ТОВ "Квіти Херсона" було подано заяви на адресу Херсонського міського голови про поновлення договору оренди земельної ділянки із проектом додаткової угодою до договору.

Херсонська міськрада за результатами розгляду заяв ТОВ "Квіти Херсона", з урахуванням рекомендації постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури, комунальної власності та регулювання земельних відносин від 07.06.2017 (протокол № 6), прийняла рішення від 05.09.2017 № 913, згідно з яким відмолено у поновленні договорів оренди земельних ділянок, укладених між Херсонською міськрадою і ТОВ "Квіти Херсона", зокрема щодо земельної ділянки площею 0,0200 га по вул. Маяковського, 3, наданої під будівництво магазину із продажу квітів з офісними приміщеннями, на підставі статей 31, 33 Закону України "Про оренду землі". Зобов'язано ТОВ "Квіти Херсона" у місячний термін з моменту прийняття цього рішення передати земельну ділянку до земель територіальної громади м. Херсона в порядку, визначеному договором оренди.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, вважав рішення відповідача про відмову у поновленні договору оренди незаконним, прийнятим без урахування положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з огляду на відсутність заперечень орендодавця протягом місяця після закінчення строку дії договору.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору виходили із того, що позивач продовжив користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.09.2010, а відповідач протягом одного місяця після закінчення дії вказаного договору не направив позивачу листа-повідомлення про заперечення стосовно його поновлення, тому, застосувавши до спірних правовідносин положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", суди дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання поновленим договору оренди землі на тих самих умовах, на п'ять років - до 31.03.2020.

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належного з'ясування і оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно із цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Таким чином норми статті 33 Закону України "Про оренду землі" дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку - це право повинно бути реалізовано до закінчення дії договору оренди на підставі звернення орендаря, а у другому - це право може настати у разі продовження орендарем користування землею за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди, але у будь-якому випадку з укладенням додаткової угоди.

Господарські суди під час розгляду даної справи установили, що відповідач в порядку частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не направляв у визначений цим Законом строк повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі. При цьому, за висновками суду, дії позивача щодо укладення додаткової угоди, у цьому випадку, спрямовані виключено на оформлення тих правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок поновлення договору з наведених підстав, на що, зокрема вказує предмет заявленого в межах зазначеної справи позову.

Проте, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не враховано таке.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

У справі, яка розглядається, позивачем визначено спосіб захисту свого права шляхом визнання договору оренди земельної ділянки від 28.09.2010 поновленим на строк п'ять років до 31.03.2020.

Однак, як зазначалося вище, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами частин 6-11 статті 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків (фактичний склад), при цьому право оренди на той самий (новий) строк підлягає обов'язковій державній реєстрації на підставі укладеної додаткової угоди про поновлення договору, оскільки в силу положень статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, колегія суддів зауважує, що у такому випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання поновленим договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідної додаткової угоди в судовому порядку, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

За приписами частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Суд першої інстанції, визнаючи поновленим договір оренди земельної ділянки від 28.09.2010 на строк п'ять років - до 31.03.2020, як і суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення місцевого господарського суду без змін, наведені вище положення чинного законодавства не врахували, не надали належної правової оцінки тому, що позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди надано не було, за таких обставин не з'ясовано можливості задоволення позовних вимог, з огляду на що колегія суддів зазначає про передчасність висновків господарських судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки залишено поза увагою приписи частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", якими унормовано обов'язковість укладання додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення в місячний строк.

Водночас судами попередніх інстанцій не встановлено чи дотримано позивачем відповідної процедури та порядку щодо поновлення договору оренди землі відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі", належного виконання позивачем умов договору оренди земельної ділянки, обставин продовження користування земельною ділянкою після закінчення дії договору, сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, та якими доказами підтверджуються такі обставини.

При цьому, обмежившись посиланням на продовження використання земельної ділянки позивачем після закінчення терміну договору оренди, судами не надано відповідної оцінки наданим відповідачем доказам на підтвердження заперечень щодо належного виконання орендарем умов договору оренди земельної ділянки та продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення дії договору, зокрема інформації, викладеній у листі Інспекції з контролю за благоустроєм та санітарним станом м. Херсона Херсонської міськради від 10.07.2018 № 764, а також акту № 35/7 від 10.07.2018 за результатами обстеження щодо незадовільного стану земельної ділянки по вул. Маяковського, 3, на якій знаходиться об'єкт незавершеного будівництва, належний ТОВ "Квіти Херсона", та неналежного утримання цієї земельної ділянки позивачем; фактичній сплаті орендної плати позивачем у меншому розмірі (1 %), ніж передбачено умовами договору оренди землі (5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), що не заперечувалося позивачем під час розгляду справи. Отже, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам виконання позивачем умов договору оренди землі у сукупності з іншими доказами у справі.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог процесуального закону щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, належним чином не дослідили зібрані у справі докази та не встановили пов'язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, тому висновки цих судів щодо наявності підстав для задоволення позову є передчасними.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень статті 310 ГПК постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити доводи сторін та подані ними докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Херсонської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 та рішення Господарського суду Херсонської області від 17.07.2018 у справі № 923/238/18 скасувати.

3. Справу № 923/238/18 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий