УХВАЛА

25 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 911/1528/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Погребняк В.Я.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Пріорітет Україна",

ліквідатор - арбітражний керуючий Кучак Юрій Федорович

розглянувши матеріали касаційної скарги Національного банку України

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 17.01.2019

у складі колегії суддів: Отрюх Б.В. (головуючий), Доманська М.Л., Остапенко О.М.

та ухвалу Господарського суду Київського області

від 31.10.2018

у складі судді Лопатіна А.В.

у справі №911/1528/15

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорітет Україна"

ВСТАНОВИВ:

31.01.2019 поштовим відправленням, направленим на адресу Північного апеляційного господарського суду, Національний банк України звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №63-0008/5251 від 29.01.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду Київського області від 31.10.2018 у справі №911/1528/15 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/1528/15 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2019.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 287 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, положення якого застосовуються в процедурі банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорітет Україна", передбачено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства. Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, положеннями Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 (частина 3 статті 8) не передбачено можливості оскарження постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову в припиненні повноважень (звільненні, усуненні) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за наслідком розгляду скарги кредитора його на дії (бездіяльність); про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення вимог заставних кредиторів; про скасування арештів та обтяжень, накладених на майно боржника; про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування його витрат в процедурі банкрутства боржника.

Такого висновку щодо застосування частини 3 статті 8 Закону про банкрутство дійшов Верховний Суд у Постанові від 19.04.2018 у справі №902/245/16 та в Ухвалах від 28.12.2018 у справі №903/741/15 та від 19.06.2018 у справі №922/3068/16.

Як вбачається зі змісту прохальної частини касаційної скарги, Національним банком України визначено предметом касаційного оскарження постанову апеляційного суду від 17.01.2019 та ухвалу місцевого суду від 31.10.2018 у справі №911/1528/15 про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди ОСОБА_4 та відшкодування його витрат за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Пріоритет Україна" з 06.05.2015 по 05.09.2017 на суму 107 165, 76 грн.

Виходячи з приписів частини 3 статті 8 Закону про банкрутство, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвала Господарського суду Київського області від 31.10.2018 у справі №911/1528/15, прийняті за результатами розгляду звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат за період виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство, не можуть бути предметом перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на таке, Національному банку України необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою №63-0008/5251 від 29.01.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду Київського області від 31.10.2018 у справі №911/1528/15 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 286, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, частиною 3 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Національному банку України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду Київського області від 31.10.2018 у справі №911/1528/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Жуков

В.Я. Погребняк