ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа№ 911/441/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: Василенко А.В., Шпортило Я.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар - 777"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018

у справі № 911/441/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар - 777"

до 1. Споживчого товариства "Лелека"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал"

про визнання недійсними договорів купівлі - продажу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокар - 777" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Споживчого товариства "Лелека", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал" про визнання недійсними договорів купівлі - продажу.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на неправомірність набуття права власності відповідачем - 2 на об'єкти нерухомого майна за спірними договорами, у зв'язку з чим порушені права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю " Автокар - 777 "

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач всупереч вимогам цивільного законодавства не надав суду доказів порушення його прав чи інтересів оспорюваними правочинами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.09.2016 р. у справі № 5009/4223/12 було відмовлено у задоволені позову про визнання права власності СТ «Лелека». Також апелянт вказав, що в період укладення спірних договорів, майно перебувало у користуванні ТОВ «Автокар-777», що підтверджується рішенням у справі № 911/5134/15. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно вказано на добросовісність набуття ТОВ «Сонячний квартал» майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/441/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/441/18,призначено справу до розгляду на 27.02.2019 та зупинено дії рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 911/441/18.

Позиції учасників справи

18.02.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач 2, заперечуючи проти доводів апелянта, вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Автокар-777» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його права та інтереси порушені укладеними договорами купівлі-продажу.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача 1 у судове засідання 27.02.2019 року не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

27.02.2019 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що відзив відповідача 2 на апеляційну скаргу був отриманий позивачем 26.02.2019, тобто лише за один робочий день до дати проведення судового засідання, та представник позивача не зможе прийняти участь у судовому засіданні 27.02.2019 у зв'язку зі зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

27.02.2019 року колегія суддів ухвалила клопотання представника позивача залишити без задоволення з наступних підстав.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Колегія суддів зазначає, що наведені представником позивача обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об'єктивно непереборними. Позивач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.

Крім того, з матеріалів відзиву вбачається, що останній був направлений на адресу позивача 18.02.2019, тобто за 9 днів до дня проведення судового засідання у Північному апеляційному господарському суді.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення, зокрема, позивача, про дату, час і місце судового засідання. Крім того, представником позивача у клопотанні підтверджено обізнаність останнього про призначення справи до розгляду на 27.02.2019 року у будівлі Північного апеляційного господарського суду.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 27.02.2019 року за відсутності представника позивача та відповідача 1.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» (орендарем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» (орендодавцем) був укладений договір оренди нерухомого майна № 02/13.

На підставі вказаного договору орендодавець передав у строкове платне користування позивачу нежилі приміщення (яйцесклад, загальна площа 265,4 кв. м. бойня нова, загальна площа 415,90 кв.м., бокси АТП загальна площа 1068,3 кв.м., адмінбудівля заготконтори, загальна площа 69,7 кв.м., адмінбудівля АТП, загальна площа 202,6 кв.м., шкіряний склад, загальна площа 181,3 кв.м., бойня стара, загальна площа 322,5 кв.м. ) загальною площею 2525,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Бровари, вул. Богунська, 22.

Згідно п. 1.2 договору оренди від 01.11.2013 р. № 02/13 приміщення, що орендуються знаходяться у власності орендодавця, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності:

- № запису про право власності 1212818, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1212951, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1228205, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1227622, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1228662, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1226963, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна ;

- № запису про право власності 1213020, реєстраційний № об'єкта нерухомого майна .

З наявних в матеріалах справи витягів із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ "Сонячний квартал" на вказане майно вбачається, що:

- запис №1212818 про право власності на об'єкт нерухомого майна: яйцесклад (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2942720 від 06.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1415, виданий 06.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1212951 про право власності на об'єкт нерухомого майна: бойня нова (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2942988 від 06.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1414, виданий 06.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1228205 про право власності на об'єкт нерухомого майна: бокси АТП (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2978824 від 07.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1430, виданий 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1227622 про право власності на об'єкт нерухомого майна: адмінбудівля заготконтори (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2977668 від 07.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1429, виданий 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1228662 про право власності на об'єкт нерухомого майна: адмінбудівля АТП (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2979693 від 07.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1438, виданий 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1226963 про право власності на об'єкт нерухомого майна: шкіряний склад (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2975956 від 07.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1428, виданий 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.;

- запис №1213020 про право власності на об'єкт нерухомого майна: бойня стара (ОНМ №) внесено до державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2943087 від 06.06.2013 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1413, виданий 06.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.

Таким чином, відповідач - 2 ( ТОВ "Сонячний квартал", покупець ) набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі договорів купівлі - продажу, які були укладені з відповідачем - 1 ( СТ " Лелека ",продавцем), а саме на підставі договорів:

- купівлі - продажу від 06.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 06.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за № 1413;

- купівлі - продажу від 06.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 06.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1414;

- купівлі - продажу від 06.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 06.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1415;

- купівлі - продажу від 07.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 07.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1428;

- купівлі - продажу від 07.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 07.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1429;

- купівлі - продажу від 07.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 07.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1430;

- купівлі - продажу від 07.06.2013 р., що укладений між Споживчим товариством "Лелека" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.І. 07.06.2013 р. та зареєстрований в реєстрі за №1438.

Згідно п. 2 вказаних договорів споживче товариство "Лелека" (відповідач - 2 ) набуло права власності на об'єкти вказаного нерухомого майна на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 21.11.2012 р. у справі № 5009/4223/12.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що спірні договори купівлі - продажу нерухомого майна, що укладені між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 є недійсними, оскільки рішення господарського суду Запорізької області від 21.11.2012 р. у справі № 5009/4223/12, яким підтверджено право власності споживчого товариства " Лелека " ( відповідача - 1 ) на вказане нерухоме майно, скасоване постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.09.2016 р.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як вбачається з оспорюваних договорів купівлі-продажу, останні укладені між Споживчим товариством «Лелека» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал». Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокал-777» стороною оспорюваних правочинів не є.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз'яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно визнання недійсним оспорюваних договорів) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17 та у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 914/3095/16.

Отже, саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокар-77», як позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено, що права та інтереси ТОВ «Автокар-777», як орендаря за договором оренди № 02/13 від 01.11.2013, були порушені укладенням оспорювананих договорів купівлі-продажу.

Як було встановлено в рішенні Господарського суду Київської області 30.05.2018 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКАР - 777" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Споживчого товариства "КРОКУС", Споживчого товариства "ТРАНЗИТ - 2008", Київської обласної спілки споживчих товариств про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення заборгованості у сумі 871 031,98 грн., яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2019, договір оренди № 02/13 від 01.11.2013 припинив свою дію 13.07.2017 року.

Таким чином, позивачем на момент подачі позову не надано суду будь-яких доказів існування законних майнових прав на нерухоме майно, яке є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу при вчиненні оспорюваних правочинів.

Зазначений висновок суду першої інстанції виключає необхідність перевіряти наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків, пов'язаних з його недійсністю.

Щодо посилання апелянта на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.09.2016 р. у справі № 5009/4223/12, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

В той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана вище постанова суду не є преюдиційним для вирішення даної справи, оскільки ТОВ "Автокар - 777" та ТОВ "Сонячний квартал" не були сторонами у справі № 5009/4223/12 та у вказаній справі не було встановлено обставин щодо позивача та відповідача 2.

Крім того, оспорювані договори купівлі - продажу нерухомого майна були укладені 06.06.2013 р. ( № 1413, № 1414, № 1415 ) та 07.06.2013 р. (№ 1428, № 1429, № 1430, № 1438), тоді як постанова Донецького апеляційного господарського суду у справі № 5009/4223/12 винесена 28.09.2016.

А тому, на момент укладення спірних договорів рішення господарського суду Запорізької області від 21.11.2012 р. по справі № 5009/4223/12 було чинне, у зв'язку з чим ТОВ «Сонячний квартал» не знав і не повинен був знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчуджувати.

В той же час, рішенням Господарського суду Київської області від 15 січня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018, у справі №911/3871/16 за позовом Київської обласної спілки споживчих товариств до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ", Броварської районної спілки споживчих товариств, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Споживчого товариства "КРОКУС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ", Броварської районної спілки споживчих товариств, Київської обласної спілки споживчих товариств, споживчого товариства "ТРАНЗИТ-2008", про визнання права власності, у задоволенні позову Київської обласної спілки споживчих товариств відмовлено повністю. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - споживчого товариства "КРОКУС", відмовлено повністю.

Позивач також у позовній заяві посилається на рішення Господарського суду Київської області від 11.01.2016 року № 911/5134/15 за позовом ТОВ "Автокар - 777" до Броварського районного споживчого товариства про визнання договору оренди недійсним та стягнення коштів.

Натомість, вказане рішення суду не є преюдиційним для вирішення даної справи, оскільки відповідач - 1 та відповідач - 2 не брали участь у справі № 911/5134/15.

Відтак, оскільки позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача в межах даної справи матеріального суб'єктивного права, на захист якого подано позов, що є окремою підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар - 777".

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача в межах даної справи матеріального суб'єктивного права, на захист якого подано позов, що є окремою підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 року у справі № 911/441/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар - 777" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 року у справі № 911/441/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 року у справі № 911/441/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 року у справі № 911/441/18.

5. Матеріали справи № 911/441/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05.03.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко