ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа №914/773/17

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Кордюк Г.Т.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Андреюк Х.В.,

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача (скаржника): ОСОБА_3- представник;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства «Тювик» б/н і б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 року (повне рішення складено 09.11.2018 року, м. Львів, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі №914/773/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача ОСОБА_4 підприємства «Тювик» , м. Сколе, Львівської області

про стягнення 104 013грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_4 підприємства «Тювик» про стягнення штрафних санкцій в сумі 121 793 грн., з яких: пеня в сумі 41 783 грн., 7% штрафу в сумі 62 230 грн. та 2% штрафу в сумі 17 780 грн. (Т-1, а.с.6-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.12.2016 між позивачем (замовником) та відповідачем (підрядником) укладено договір №Л/Е-161488/НЮ, відповідно до якого відповідач зобов'язувався виконати у встановлений строк роботи по об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму)» на загальну суму 889 000 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язувався виконати роботи до 31.12.2016. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо виконання робіт у визначений договором строк не виконав, у зв'язку з чим відповідачу нараховано пеню в розмірі 41 783 грн. 00 коп., штраф 7% в розмірі 62 230 грн. 00 коп. та штраф 2% в сумі 17 780,00 грн. Таким чином, вважає, що загальний розмір штрафних санкцій, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 121 793 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 підприємства «Тювик» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» 3 082 грн. 35 коп. 7% штрафу, 2 113 грн. 61 коп. 0,1% пені та 78 грн. 01 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т-1, а.с.179-185).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 скасовано частково в частині стягнення 3 082 грн. 35 коп. 7% штрафу та 2 113 грн. 61 коп. 0,1% пені та в цій частині прийнято нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 підприємства «Тювик» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» 1 116 грн. 87 коп. 0,1% пені та 1 663 грн. 41 коп. 7% штрафу. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін (Т-1, а.с.235-243).

Постановою Верховного Суду від 25.05.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки в сумі 41 783 грн. 00 коп. та штрафу в розмірі 7% від вартості договірної базової ціни робіт за прострочення понад 30 днів у сумі 62 230 грн. 00 коп. Справу у цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у справі №914/773/17 залишено без змін (Т-2, а.с.67-76).

Верховний Суд у постанові від 25.05.2018 вказав звернути увагу на обставини справи, повязані з нарахуванням пені та штрафу, заявлених до стягнення на підставі п.8.3. договору, з урахуванням тієї обставини, що за взаємною згодою сторін, ціна договору була зменшена в частині вартості виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у справі №914/773/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 підприємства «Тювик», м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 35А, Львівська область (ідентифікаційний код 22406381) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 (ідентифікацій код 40081195) 40 830 грн. 29 коп. пені, 60 811 грн. 07 коп. штрафу за прострочення понад 30 днів, 1 524,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1 677 грн. 01 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 3049,10 грн. судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т-2, а.с.150-158).

Дане рішення мотивоване тим, що 17.02.2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2017 на суму 868 729,61 грн. чим по суті змінено вартість виконаних робіт. Відтак, з урахуванням фактичної вартості виконаних робіт визначеній в зазначеній вище довідці, розмір пені становить 40 830,29 грн., а штрафу 60 811,07 грн., в задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Відповідач ПП «Тювик» не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 40 830,29 грн. пені, 60 811,07 грн. штрафу за прострочення понад 30 днів та судових витрат, прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує на те, що судом невірно застосовано (порушено) норми ст. 41 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 213, 321, 628, 655, 656, 837, 839, 840, 841 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 73-86 ГПК України внаслідок чого:

- невірно визначено правову природу укладеного сторонами договору від 07.12.2016 №Л/Е-161488/НЮ як договору підряду, а не як змішаного договору, який містить елементи договору підряду і договору купівлі-продажу;

- зроблено помилкові висновки про відсутність в договорі №Л-Е-161/488/НЮ істотних умов договору купівлі-продажу;

- заперечено підтверджуюче значення видаткової накладної як первинного документа, який фіксує факт здійснення господарської операції, а також статус платіжних доручень та довіреності як первинних документів;

- не визнано господарську операцію з передачі підрядником у власність замовника устаткування як операцію купівлі-продажу при тому, що такою її в первинних документах визнали і підрядник і замовник;

- невірно застосовано норми ч.3 ст. 6, ч.2 ст. ст. 628, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України , ДСТУ БД.1.1-1:2013, п.8 договору від 07.12.2016 №Л/Е-161488/НЮ внаслідок чого невірно визначено нарахування штрафних санкцій та їх розмір.

Також, скаржник вказує на те, що місцевим господарським судом необґрунтовану не прийнято до уваги правову позицію Верховного Суду наведену в постанові від 31 липня 2018 року у справі №914/771/17 за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ПП «Тювик» про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до цього, просить, скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 40 830,29 грн. пені, 60 811,07 грн. штрафу за прострочення понад 30 днів; 1 524,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції; 1688,01 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції; 3049,10 грн. судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задоволити частково. Просить, стягнути з ПП «Тювик» на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» штрафні санкції в розмірі 2 780,29 грн., в тому числі пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки в розмірі 1 116,87 грн., штраф у розмірі 7% договірної базової ціни робіт за прострочення понад тридцять днів в розмірі 1 663,42 грн.

Позивач ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» у відзиві від 20.12.2018 №НЮ-2770 заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до п.1.3. договору, замовник доручив, а підрядник зобовязався виконати роботи власним силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання. Відповідно до цього, твердження підрядника, зазначене в його апеляційній скарзі про невірне застосування ст.840 Цивільного кодексу України вважає безпідставним, оскільки норми даної статті регулюють правовідносини між сторонами в договорі підряду, при виконанні робіт з матеріалів замовника. Крім цього, позивач вважає безпідставним та необґрунтованим посилання відповідача на невірне застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 837, 839, 841 Цивільного кодексу України. Позивач вказує, що п.7.1. договору передбачено, що виконані роботи приймаються замовником з обовязковим складанням акту здачі-приймання робіт (КБ-2, КБ-3). Акт КБ-2 відображає факт приймання виконаних будівельних робіт та їх вартість, відповідно довідка КБ-3 відображає вартість як будівельних робіт так і вартість змонтованого устаткування (витрат) понесених виконавцем робіт (підрядником). Відповідно до цього, твердження апелянта, що даний договір є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договору підряду та договору купівлі-продажу (поставки) вважає безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що предметом договору є виконання будівельно-монтажних робіт в обсягах та обємах передбачених договором. Підрядником не виконано у строк взяті на себе зобовязання за договором, чим порушено вимоги п.1.1. та п.5.1. договору. Відтак, відповідно до п.8.3.договору за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримання, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду вважає вірним просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2018 (в складі колегії: ОСОБА_5 головуючий суддя, судді Зварич О.В., Дубник О.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Тювик» б/н і б/д на рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 року у справі №914/773/17. Витребувано у Господарського суду Львівської області матеріали справи №914/773/17 (Т-2, а.с.198-199).

20.12.2018 до Західного апеляційного господарського суду поступили матеріали справи №914/773/17.

Ухвалою суду від 02.01.2019 призначено справу №914/773/17 до розгляду у судовому засіданні на 05.02.2019 (Т-2, а.с.214).

04.02.2019 на сайті Західного апеляційного господарського суду оприлюднено інформацію про те, що у звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Скрипчук О.С. судове засідання призначене по справі №914/773/17 на 05.02.2019 не відбудеться (Т-2, а.с.218).

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.02.2019 у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Скрипчук О.С. та з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених ч.1 ст. 273 ГПК України призначено провести повторний автоматизований розподіл апеляційної скарги (вх. №01-05/1319/18) у справі №914/773/17.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 склад колегії по розгляду справи №914/773/17 визначено: ОСОБА_6 головуючий суддя, судді Зварич О.В., Дубник О.П.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 (в складі колегії: ОСОБА_6 головуючий суддя, судді Дубник О.П., Зварич О.В.) у справі №914/773/17 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 25.02.2019 р.

В судове засідання 25.02.2019 зявились представники сторін, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї. Апелянт, просить, рішення місцевого господарського суду частково скасувати та прийняти нове, яким стягнути з ПП «Тювик» на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» штрафні санкції в розмірі 2780,29 грн. , в тому числі пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки в розмірі 1116,87 грн., штраф у розмірі 7% договірної базової ціни робіт за прострочення понад тридцять днів в розмірі 1663,42 грн. Позивач в свою чергу, просить, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 у справі №914/773/17 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи.

07.12.2016 ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (замовник) та ПП «Тювик» (Підрядник) укладено договір №Л/Е-161488/НЮ (Т-1, а.с.13-19 надалі - Договір), згідно п.1.1. якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи обєкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ 110 на ВРП-110)», а Замовник зобовязаний після затвердження Акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору.

Згідно п.1.2.-1.3. Договору, зміст та обсяги робіт по договору визначаються договірною ціною по обєкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», складеними у відповідності з вимогами ДСТУ (Додаток №1). Підрядник зобовязується виконати роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що сума цього договору становить 889 000,00 грн. Сума визначається договірною ціною та кошторисними розрахунками (додатком до договору №1). Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.2. договору).

У відповідності до п.5.2. договору сторони визначили, що роботи виконуються з матеріалів підрядника.

У розділі 5 договору «термін виконання робіт» у п.5.1. встановлено, що термін виконання робіт з моменту підписання сторонами договору і до 31.12.2016.

Згідно з п.6.5.2 замовник має право зменшувати обсяг виконання робіт та загальну вартість цього договору незалежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що виконанні роботи приймаються замовником з обовязковим складанням відповідного акту здачі-приймання робіт (КБ-2, КБ-3), який підписується уповноваженими представниками замовника та підрядника.

17 лютого 2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2017 року на суму 868 729,61 грн. (Т-1, а.с.45).

Згідно п.8.3. договору встановлено, що за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 2% вартості невиконаних робіт.

Відтак, у звязку із простроченням відповідачем виконання робіт у визначений договором строк позивач просить стягнути із відповідача пеню в розмірі 41 783,00 грн. штраф 7% за прострочення понад 30 днів у розмірі 62 230,00 грн. та штраф 2% в сумі 17 780 грн. (Т-1, а.с.6-8).

Щодо 2% штрафу в сумі 17 780,00 грн., який передбачено у п.8.4. договору, у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 по даній справі вказано про безпідставність даної позовної вимоги, оскільки, згідно з п.8.4. договору підставою для застосування штрафу у розмірі 2% вартості невиконаних робіт є невиконання підрядником передбаченого обсягу робіт. Вказано, що оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач виконав передбачені умовами договору обсяги робіт, що не заперечується сторонами, тому дана обставина виключає підстави для застосування санкцій, визначених п.8.4. договору, а саме штраф в розмірі 2% вартості невиконаних робіт. Відповідно до цього постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2017 у даній справі щодо відмови в позові про стягнення штрафу 2% в сумі 17 780грн. залишено без змін.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду виходила з наступного.

У відповідності до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст. 837 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно умов договору № Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 зобовязувався завершити виконання робіт до 31.12.2016. Однак, роботи було виконано 17.02.2017, що не заперечується відповідачем.

Враховуючи наведене, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про прострочення виконання зобовязання боржником, з посиланням на ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 8.3. договору визначено, що за несвоєчасне виконання робіт згідно з умовами цього договору підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. У звязку із простроченням відповідачем виконання робіт, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 41 783, 00 грн. штраф 7% за прострочення понад 30 днів в сумі 62 230,00 грн.

Позивачем розраховано пеню та штраф за прострочення понад 30 днів, виходячи зі ціни, яка встановлена у п.3.1. договору та становить 889 000 грн. (Т-1, а.с.7)

На виконання умов договору, 17.02.2017 сторонами було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2017 року на суму 868 729, 61 грн. (а.с.45), відтак фактична вартість за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 склала 868 729,61 грн. Визначена вартість робіт сторонами не оспорювалась, відтак такі погодились з визначеною сумою.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, сума пені та штрафу з урахуванням фактичної вартості робіт (від суми несвоєчасно виконаного зобовязання ), яка визначена у довідці про вартість виконаних будівельних робіт у розмірі 868 729,61 грн., становить: пеня в розмірі 40 830,29 грн. (868 729,61*0,1%*47=40830,29) та штраф в розмірі 60 811,07 грн. (868 729,61*7%=60811,07).

Відповідач, як в суді першої так і апеляційної інстанції посилається на невірно визначено правову природу укладеного сторонами договору від 07.12.2016 №Л/Е-161488/НЮ як договору підряду, а не як змішаного договору, який містить елементи договору підряду і договору купівлі-продажу.

Згідно ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник зобовязаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ст. 839 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, вбачається, що законодавством передбачено можливість виконання робіт за договором підряду з матеріалів підрядника, які є в нього в наявності на момент укладення, або придбаваються ним у третіх осіб з урахуванням умов укладеного договору підряду, тобто, в разі відсутності в нього таких матеріалів, такі підлягають обовязковому придбанню у третіх осіб. Відносини купівлі-продажу в такому випадку виникають між підрядником та третіми особами які реалізують такі матеріали.

В даній справі предметом договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 були роботи по обєкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (зміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)» і за умовами договору підрядник зобовязувався виконати роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання. Роботи виконуються з матеріалів підрядника.

Враховуючи наведене, місцевим господарським судом вірно вказано, що відносини купівлі-продажу устаткування на виконання умов договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 виникли у відповідача, як підрядника за договором з третіми особами, які продали йому необхідне обладнання.

Відтак, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо відсутності поєднання у договорі №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 елементів купівлі-продажу устаткування і підряду (робіт з монтажу такого обладнання), що в подальшому б вплинуло на визначення бази для застосування санкцій, оскільки позивач укладаючи договір №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 мав на меті отримання кінцевого результату за цим договором переоснащену тягову підстанцію Добрівляни (із заміною трансформаторів струму ТФЗМ-110на ВРП-110).

Судова колегія зазначає, що з аналізу договору вбачається, що придбання лише устаткування без його монтажу для замовника не мало б жодного значення, оскільки без монтажу такого обладнання він його не міг би використовувати. В свою чергу, роботи по монтажу за відсутності устаткування не могли бути здійснені. Відтак лише придбання обумовленого устаткування та його монтаж можуть свідчити про належне виконання договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 який, як вірно вказано місцевим господарським судом, за своєю суттю є виключно договором підряду.

Апеляційна інстанція погоджується із доводами апелянта, що згідно ДСТУ Б.Д.1.1.-1:2013 договірна ціна є кошторисом вартості підрядних робіт, який узгоджений замовником і використовується при проведенні взаєморозрахунків. Сторони визначили в договорі (п.1.2.), що зміст та обсяги робіт по договору визначаються договірною ціною по обєкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Добрівляни (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 та ВРП-110) ДСТУ (додаток №1), а саме: «Договірна ціна», яка включає «Локальний кошторис на будівельні роботи», «Розрахунки №№1-4. Прямі витрати і загальновиробничі витрати».

Однак, покликання апелянта на ст. 840 Цивільного кодексу України на виконання робіт з матеріалів замовником, а саме, що підрядник може придбавати матеріали та устаткування на весь обсяг робіт та передавати його замовнику по договору купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, з огляду на те, що сторони не погодили в договорі таких умов як: норми витрат матеріалу, строк повернення залишку та основних відходів, як того вимагає ч.2 ст. 840 Цивільного кодексу України, а також не обумовлено в договорі і таку умову як зобовязання підрядника подати звіт замовникові про використання матеріалу та повернути його залишок (ч.1 ст. 840 Цивільного кодексу України).

У виконанні договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 важливим є факт можливого використання замовником результату робіт за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016. При цьому, встановлено, що можливість використання результату робіт за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 настала для позивача лише 17.02.2017.

Сторонами у договорі визначено ціну 889 000,00 грн., яка включає в себе відшкодування витрат підрядника на придбання устаткування та плату за виконану ним роботу.

Скаржник вказує, що судом помилково не визнано господарську операцію з передачі підрядником у власність замовника устаткування як операцію купівлі-продажу при тому, що такою її в первинних документах (видаткової накладної, довіреності) визнали і підрядник і замовник.

Судова колегія апеляційного суду вважає, що місцевим господарським судом вірно вказано, що придбання обладнання здійснювалося відповідачем виключно з метою виконання ним зобовязань за договором №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016. При цьому, оформлення сторонами додаткових документів щодо переміщення вказаного обладнання (видаткових накладних, довіреностей, актів приймання-передачі устаткування до монтажу) не може свідчити про виникнення між сторонами інших зобовязань, ніж ті, що передбачені договором №№Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016. Оплата позивачем вартості обладнання до підписання сторонами акту здачі-приймання робіт не свідчить про виникнення між сторонами зобовязань із купівлі-продажу, оскільки відповідно до призначення платежу, зазначеного у платіжному документі, оплата здійснювалась згідно договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016. Здійснення такої оплати до оформлення результатів робіт по договору свідчить про внесення позивачем попередньої плати, яка умовами договору №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 не заборонена.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що уклавши договір №Л/Е-161488/НЮ від 07.12.2016 сторони взяли на себе виключно зобовязання, які виникають з підряду, придбання устаткування охоплюється такими підрядними роботами (даний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду викладених у постанові від 07.02.2018 у справі №914/774/17 та у постанові від 10.04.2018 у справі №914/775/17).

Врахувавши наведене, місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 40 830,29 грн. пені та 60 811,07 грн. штрафу в розмірі 7% за прострочення понад 30 днів. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині правомірно відмовлено за необґрунтованістю.

Судова колегія перевіривши сплату судових витрат сторонами у справі №914/773/17 прийшла до висновку, що місцевим господарським судом вірно здійснено перерозподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2018 року у справі №914/773/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства «Тювик» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повну постанову складено 01.03.2019.

Головуючий (суддя-доповідач) Кордюк Г.Т.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.