РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2019Справа № 910/12201/18

За позовом ОСОБА_1

До Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1. ОСОБА_3

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Юг»

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства,

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_5

від відповідача: Качмар О.Й.

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», оформлене протоколом загальних зборів учасників від 30.10.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.10.2017р. були нібито проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», на яких було прийнято рішення про внесення майна відповідача, а саме: нежитлових приміщень, апартаментів в кількості 48 одиниць, загальною площею 7952,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Севастополь, Севастопольська зона ПБК, № 20А на загальну суму 238 578 000,00 російських рублів, в статутний фонд новоствореного ТОВ «ГАЗІНВЕСТ-ЮГ», та надання повноважень Генеральному директору відповідача - ОСОБА_7 здійснити всі юридичні дії для реєстрації юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗІНВЕСТ-ЮГ», а також всі необхідні дії щодо внесення та реєстрації майна відповідача до статутного капіталу юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗІНВЕСТ-ЮГ». Вказане рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» було оформлене протоколом від 30.10.2017р. З протоколу від 30.10.2017р. вбачається, що участь у вказаних загальних зборах нібито приймали учасники відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_3. По всім питанням порядку денного рішення було прийнято одноголосно. Проте позивач вважає, що рішення загальних зборів учасників, оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» від 30.10.2017, є недійсним, оскільки прийняте з порушенням вимог закону та установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», а саме - прийнято за відсутності кворуму для проведення загальних зборів та прийняття будь-яких рішень, оскільки позивач на останніх присутній не був.

Ухвалою від 18.09.2018р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.10.2018р.

У підготовчому судовому засіданні судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, яке було подано разом з позовною заявою. При цьому, вирішуючи вказане клопотання судом було враховано пояснення представника відповідача стосовно неможливості надання доказів, що визначені у клопотанні, з огляду на їх відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле».

Ухвалою від 12.10.2018р. судом залучено з власної ініціативи до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3.

12.10.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 19.11.2018р. Повідомлено сторін, що засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 44-Б, зал судових засідань №12.

Ухвалою від 12.10.2018р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Юг».

19.11.2018р. судове засідання було відкладено на 25.01.2019р. з метою забезпечення належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Юг» у порядку Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності.

25.01.2019р. судом було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2019р.

Представник позивача у судовому засідання 18.02.2019р. надав усні пояснення по суті спору, згідно змісту яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував.

Представники третіх осіб 1, 2 у судове засідання 18.02.2019р. не з'явились, проте, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що треті особи мали право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, про дату, час, місце судового засідання по справі учасники судового процесу могли дізнатись на офіційному сайті Господарського суду міста Києва у мережі Інтернет.

З огляду на неявку представників третіх осіб, господарський суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 18.02.2019р.

В судовому засіданні 18.02.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення позивача та відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

За приписами ст.1 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарськими товариствами за цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

За змістом ст.97 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.58 Закону України «Про господарські товариства», ст.145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що учасники товариства мають право, в тому числі, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Згідно змісту наявного в матеріалах справи протоколу від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» загальними зборами відповідача було прийнято рішення про внесення майна Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле»: нежитлових приміщень, апартаментів у кількості 48 одиниць, загальною площею 7952,6 кв.м, які розташовані за адресою: м.Севастополь, Севастопольська зона Південного берега Криму, №20А, на загальну суму 238 578 00 руб. у статутний фонд новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Юг».

Наразі, за твердженнями позивача, ОСОБА_1, як учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», участі у вказаних вище загальних зборах не приймалось, рішення про передання майна товариства до статутного капіталу іншого суб'єкта господарювання не приймалось, про проведення зборів вищого органу управління учасник не був повідомлений, а протоколу від 30.10.2017р. останній не підписував. Вказані обставини, на думку позивача, вказують на наявність підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», оформленого протоколом від 30.10.2017р.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та вказав на те, що протокол від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» є підробленим.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п.2.12 Постанови №4 від 26.02.2016р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» рішення загальних зборів учасників товариства є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

У п.2.13 Постанови №4 від 26.02.2016р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» вказано, що під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України «Про господарські товариства», статті 41 та 42 Закону України «Про акціонерні товариства», стаття 15 Закону України «Про кооперацію»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України «Про акціонерні товариства»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України «Про господарські товариства»); відсутність протоколу загальних зборів товариства з обмеженою відповідальінстю (частина шоста статті 60 Закону України «Про господарські товариства»); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України «Про акціонерні товариства»). Аналогічні підстави, що є безумовними підставами для визнання недійсним рішення загальних зборів, наведено у Постанові №13 від 24.10.2008р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Пунктом 19 Постанови №13 від 24.10.2008р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» визначено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт порушення рішенням прав та законних інтересів акціонера товариства не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 29.05.2018р. по справі 920/432/17 та від 12.06.2018р. по справі №910/10134/17.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом, позивачем повинно бути доведено належними та допустимими доказами порушення вимог закону або установчих документів товариства з під час скликання та проведення зборів вищого органу товариства, а також факт порушення його прав та законних інтересів, як учасника господарського товариства.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи поданий позов позивачем вказано, що ОСОБА_1, як учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», участі у вказаних вище загальних зборах не приймалось, рішення про передання майна товариства до статутного капіталу іншого суб'єкта господарювання не приймалось, про проведення зборів вищого органу управління учасник не був повідомлений, а протоколу від 30.10.2017р. останній не підписував.

Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно п.п.1.2, 5.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками товариства є ОСОБА_3, частка у статутному капіталі товариства становить 48%, та ОСОБА_8, частка у статутному капіталі якого складає 52%.

Згідно п.9.3 статуту відповідача загальні збори учасників товариства вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Про проведення загальних зборів учасники товариства повідомляться у письмовій формі із зазначенням часу й місця їх проведення та порядку денного. Повідомлення вважається здійсненим належним шляхом, якщо воно було направлено на адресу учасників не пізніше ніж за 30 днів до скликання загальних зборів (п.9.4 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле»).

Суд зазначає, що частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Частинами 1, 4, 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Наразі, в матеріалах справи міститься копія протоколу від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле».

За поясненнями позивача, які з боку відповідача та третьої особи підтверджено, оригінал вказаного протоколу у означених учасників судового процесу відсутній, а отже, не вбачається за можливе представити останній суду.

Судом зазначалось, що фактично підставою позову у розглядуваній справі є справжність протоколу, зокрема, його підписання з боку ОСОБА_1.

Судом враховано, що ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису, проводиться шляхом проведення почеркознавчої експертизи (п. п.1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, яку затверджено Наказом №53/5 від 08.10.1998р. Міністерства юстиції України).

Проте, згідно вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Отже, з огляду на вищевикладене у суду в процесі підготовчого провадження була відсутня можливість призначення по справі судової експертизи з метою встановлення справжності підпису від імені ОСОБА_1 на протоколі від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле».

Одночасно, надаючи оцінку спірних правовідносин з урахуванням наявних в матеріалах справи документів, судом враховано пояснення відповідача стосовно відсутності оригіналу вказаного вище протоколу та пояснення третьої особи, як другого учасника Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», стосовно того, що остання також участі у спірних загальних зборах не приймала та протоколу від 30.07.2017р. не підписувала.

До того ж, судом прийнято до уваги, що згідно п.9.3 статуту відповідача загальні збори учасників товариства вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Про проведення загальних зборів учасники товариства повідомляться у письмовій формі із зазначенням часу й місця їх проведення та порядку денного. Повідомлення вважається здійсненим належним шляхом, якщо воно було направлено на адресу учасників не пізніше ніж за 30 днів до скликання загальних зборів (п.9.4 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле»).

Наразі, доказів повідомлення позивача та третьої особи про проведення 30.07.2017р. загальних зборів та їх порядок денний матеріали справи не містять.

Оцінюючи всі представлені в матеріалах справи документи, приймаючи до уваги приписи ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників, суд дійшов висновку щодо доведеності обставин не підписання з боку позивача протоколу від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», які покладені ОСОБА_1 в якості підстави розглядуваного позову.

При цьому, судом прийнято до уваги, що згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Отже, виходячи з всього вище викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не було здійснено волевиявлення як учасника товариства, частка якого складає 52% статутного капіталу, до участі у загальних зборах товариства та з питання порядку денного про внесення майна Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле»: нежитлових приміщень, апартаментів у кількості 48 одиниць, загальною площею 7952,6 кв.м, які розташовані за адресою: м.Севастополь Севастопольська зона Південного берега Криму, №20А, на загальну суму 238 578 00 руб. у статутний фонд новоствореного Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Юг», та не підписувалось протоколу від 30.07.2017р., копія якого міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», оформлене протоколом від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле».

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», оформлене протоколом від 30.10.2017р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» (03127, м.Київ, проспект Голосіївський, будинок 132, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1762 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 28.02.2019р.

Суддя Спичак О.М.