ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Справа № 902/1146/15

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 року у справі №902/1146/15, винесену за результатами розгляду скарги на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі №902/1146/15 (суддя Колбасов Ф.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" (буд. 143-А, Київське шосе, м. Житомир, 10007)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 53,офіс 232)

про стягнення 78897,74 грн.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача не зявився;

органу ДВС не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 у справі №902/1146/15 задоволено скаргу за № 4505 від 13.11.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 у справі №902/1146/15. Визнано незаконною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, допущену при виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 у справі № 902/1146/15. Зобовязано Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області здійснити всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії на виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі № 902/1146/15.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 05.01.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 у справі №902/1146/15 скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні скарги за №4505 від 13.11.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" на бездіяльність органу ДВС.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 року у справі №902/1146/15 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі №902/1146/15 - залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 18.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" надіслало до Північно-західного апеляційного господарського суду заяву (вх. №5107/19 від 04.02.2019) до якої долучено платіжне доручення №60 від 31.01.2019 про сплату судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 лютого 2019 року у справі №902/1146/15 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 року у справі №902/1146/15, розгляд апеляційної скарги призначено на 26 лютого 2019 року о 10:30год Запропоновано позивачу в строк до 22.02.2019 подати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання відповідачу та запропоновано Центральному відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в строк до 22.02.2019 подати до суду письмові пояснення стосовно поданої апеляційної скарги з доказами їх надсилання сторонам у справі.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року у справі №902/514/18 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 163-165).

Представники позивача, відповідача та органу ДВС в судове засідання 26.02.2019 не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" подано позов до Господарського суду Вінницької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" 42 056,36 грн. вартості послуг за перевезення вантажу, а також 55050,36 грн. інших нарахувань.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.10.2015 у справі №902/1146/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" 42056,36 грн. заборгованості; 14198,86 грн. інфляційних втрат; 28938,71 грн. штрафу; 11912,79 грн. пені; 1942,13 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

На виконання рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.10.2015 у справі №902/1146/15 23.10.2015 видано наказ про виконання рішення господарського суду (а.с. 4, 58).

01.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" пред'явило до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області наказ на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 у справі №902/1146/15.

30.06.2016 Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві №49593766, у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 5, 57).

31.01.2017 ТОВ "Дейв Експрес" повторно пред'явило наказ Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області для виконання (а.с. 56).

06.02.2017 Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53341021 та розпочато примусове виконання рішення суду. Цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та направлено запити до органів та установ щодо виявлення зареєстрованого майна боржника та відкритих рахунків (а.с. 6, 61-62, 65-66).

Державним виконавцем вчинено запит №4694 без дати до Держсільгоспінспекції у Вінницькій області, Територіального сервісного центру 0541 та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 67-68).

21.04.2017 державним виконавцем здійснено вихід до боржника за зазначеною у виконавчому документі адресою та встановлено його відсутність, про що складено акт. Разом з тим, державним виконавцем залишено боржнику виклик-попередження на 12.05.2017.

05.05.2017 року стягувачем направлена заява до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця про надання інформації про хід виконання наказу господарського суду, яка отримана державною виконавчою службою згідно рекомендованого повідомлення 10.05.2017 (а.с. 10).

12.05.2017 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області боржник не зявився.

17.05.2017 Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника №53341021 (а.с. 7-8, 71-72).

22.05.2017 на адресу стягувача направлено відповідь щодо надання інформації по виконавчому провадженню за вих. № 3191, за підписом начальника відділу ДВС (а.с. 76-77).

05.07.2017 державним виконавцем повторно підготовлені та направлені платіжні вимоги до банківських установ з метою списання коштів з рахунків боржника.

20.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" звернулось до начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зі скаргою вих№3440 на бездіяльність державного виконавця в реалізації наданих йому повноважень із здійснення заходів з примусового виконання рішення суду (а.с. 9-10)

06.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" звернулось до Міністра юстиції України з заявою вих№3857, в якій просив здійснити перевірку щодо вжитих державним виконавцем заходів на виконання рішення суду та притягнути до дисциплінарної відповідальності державного виконавця Панченко І.В у звязку із невжиттям своєчасних та всіх заходів по примусовому виконанню наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 у справі №902/1146/15 (а.с. 11-12).

Як вбачається із матеріалів справи, 15.03.2018 боржник - ТОВ "ЛАЙЕН" частково погасило заборгованість в сумі 20000,00 грн (а.с. 17).

У зв'язку із тривалим невиконанням наказу господарського суду та бездіяльністю державного виконавця щодо належного його виконання, 18 червня 2018 року стягувачем було направлено лист №4145 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, з проханням надати інформацію про хід виконання даного виконавчого провадження з посиланням на відповідні документи (а.с. 13). Відповіді на свою заяву скаржник не отримав.

15.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" звернулось до суду зі скаргою № 4505 від 13.11.2018 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, посилаючись на те, що виконавчою службою не в повному обсязі проведені виконавчі дії спрямовані на примусове виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 у справі №902/1146/15.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява №41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п. 84).

Відповідно до п. 4.2 рішення Європейського суду від 27.07.2004 р. у справі "Ромашов проти України" невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Таким чином, основною ідеєю (аксіомою) права на судовий захист (права на суд) є не лише прийняття судом рішення про захист прав та інтересів особи, а й виконання зазначеного судового рішення, яке в країні, що поважає верховенство права, не може залишатися невиконаним та є складовою частиною судового розгляду. При цьому на державу в особі її органів влади, покладається забезпечення реалізації зазначеного права.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця після повторного пред'явлення наказу стягувачем 31.01.2017 року, тобто після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, (набрав чинності 05.10.2016), оцінка дій державного виконавця судом здійснюється на відповідність нормам Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 (далі - ЗУ "Про виконавче провадження"), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 2 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження, можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно ст.10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Згідно із ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження" розшук майна боржника виконавець організовує шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З системного аналізу вищевказаних норм слідує, що вчинення заходів направлених на примусове виконання рішення суду, включаючи заходи передбачені ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", не є абсолютним правом виконавця, а є його обовязком оскільки в контексті вимог цієї статті, саме державний виконавець зобовязаний вживати, передбачені Законом, всі можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи та копій матеріалів виконавчого провадження №53341021, поданих до суду першої інстанції Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вбачається, що в рамках виконавчого провадження здійснено одноразово запити до органів, що володіють інформацією про наявність рухомого та нерухомого майна. Згідно відповідей на відмічені запити, нерухомого та рухомого майна за боржником не зареєстровано. Здійснено запит до Державної фіскальної служби України, запит до Держсільгоспінспекції у Вінницькій області, Територіального сервісного центру та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Одноразово здійснено вихід до боржника за зазначеною у виконавчому документі адресою.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України "Про виконавче провадження", тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово. При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення періодичності проведення перевірки майнового стану боржника, унормованої ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов'язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, не повністю реалізував надані йому права, не застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату та примусового виконання рішення Господарського суду Вінницької області у справі №902/1146/15.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №905/1918/15, від 16.04.2018 у справі №16/64/2011, від 18.07.2018 у справі №915/1294/13.

Окрім того, державним виконавцем подано до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи копію ОСОБА_3 начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4

ОСОБА_3 від 17.12.2018 встановлено, що виконавче провадження за №53341021 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області за №902/1146/15 від 23.10.2015 про стягнення 99048,85 грн, знаходилося на виконанні у заступника начальника відділу ОСОБА_5, який звільнився.

Згідно акту передачі виконавчих проваджень від заступника начальника ОСОБА_5 до головного державного виконавця Макушинського Ю.І., виконавче провадження за №53341021 не передавалося, однак дане виконавче провадження згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження значиться за заступником начальника ОСОБА_5

05.12.2018 у відділі створено комісію у складі заступника начальника ОСОБА_6, заступника начальника ОСОБА_7 та діловода ОСОБА_8 для встановлення факту втрати матеріалів виконавчого провадження.

14.12.2018 при перевірці робочого місця, журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю, здавального опису та проваджень переданих до архіву, виявлено виконавче провадження за №53341021 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/1146/15 від 23.10.2015 про стягнення боргу в розмірі 99048,85 грн.

В зв'язку із звільненням державного виконавця Гордієнка А.В. та з метою рівномірного навантаження на державних виконавців виконавчих проваджень щодо виконання рішень судів та інших органів, керівником органу ДВС прийнято рішення про передачу виконавчого провадження за №53341021 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/1146/15 від 23.10.2015 про стягнення боргу в розмірі 99048,85 грн. Комісії доручено передати виконавче провадження за номером №53341021 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області у справі №902/l146/15 від 23.10.2015 ОСОБА_9

В свою чергу, головному державному виконавцю Макушинському Ю.І. доручено в строк до 17.12.2018 прийняти виконавче провадження №53341021 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/1146/15 від 23.10.2015 про стягнення боргу в розмірі 99048,85 грн.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що неналежному виконанню рішення суду також слугувала втрата матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 року у справі №902/1146/15, винесену за результатами розгляду скарги на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при виконанні наказу Господарського суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі №902/1146/15 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "27" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.