РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2019Справа № 922/1897/18
За позовом Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича

до Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", в особі відокремленого підрозділу "Відділення №2 публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

про зобов'язання надати кредитні кошти та стягнення 45 237,82 грн. 3% річних

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Яценко А.О.;

від відповідача - Боримська І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача виконати обов'язок в натурі щодо надання грошових коштів (кредиту) на користь позивача в сумі 500 000 доларів США за кредитним договором №202.46294/FW202.693 від 29.05.2018 та стягнути на користь фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича грошові кошти (кредит) у сумі 500 000 доларів США, а також стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 45 237,82 грн. станом на 11.07.2018 (еквівалент 1 726,03 долара США за курсом НБУ станом на 11.07.2018) за прострочку у наданні кредиту.

На обґрунтування позовної заяви позивач вказує, на те, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання зобов'язання з надання кредиту відповідно до умов кредитного договору №202.46294/FW202.693 від 29.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.07.2018 залишеною без змін постановою Харківським апеляційного господарського суду від 30.08.2018 (колегія суддів у складі: суддя Білоусова Я.О. - головуючий, судді Пуль О.А. та Шевель О.В.) справу №9221897/18 за позовом Підприємця до Банку в особі Відділення про зобов'язання вчинити дії та стягнення 45 237,82 грн. 3 % річних передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №922/1897/18 передано на розгляд судді Курдельчуку І.Д.

Ухвалою суду від 19.09.2018 задоволено самовідвід судді Курдельчука І.Д. від розгляду матеріалів позовної заяви фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, до акціонерного товариства "ПроКредит Банк", в особі відокремленого підрозділу "Відділення №2 публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" у м. Харків", про зобов'язання надати кредитні кошти та стягнення 45 237,82 грн. 3% річних. Позовну заяву фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича, м. Харків, до акціонерного товариства "ПроКредит Банк", в особі відокремленого підрозділу "Відділення №2 публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" у м. Харків", про зобов'язання надати кредитні кошти та стягнення 45 237,82 грн. 3% річних, з доданими до неї документами передано особі, відповідальній за проведення автоматизованого розподілу справ між суддями.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ від 20.09.2018, справа передана на розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 25.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №922/1897/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №922/1897/18 призначено на 06.11.2018.

22.10.2018 позивачем подана заява про непідсудність справи Господарському суду м. Києва посилаючись на те, що відповідно до положень ч.2 ст. 279, ч.2 ст. 310 ГПК України позивач буде в подальшому позбавлений можливості заявити про порушення підсудності, якщо не подасть відповідну заяву до суду першої інстанції з цього приводу, зважаючи на те, що відповідно до положень ГПК України постанова суду апеляційної інстанції з приводу оскарження ухвали суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду не підлягає подальшому касаційному оскарженню (п.87 ч.1 ст. 255, ст. 287 ГПК України).

Суд, розглянувши заяву про непідсудність справи відмовляє у її задоволенні та вказує, що відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 30.08.2018 №922/1897/18 ухвала суду від 16.07.2018 про передання справи за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва залишена без змін, а отже набрала законної сили.

Відповідно до п.п. 6,7 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

25.10.2018 позивачем подані письмові пояснення щодо позову, відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 42, ст. 168 ГПК України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову з наступних підстав:

- 30.05.2018 не пізніше дати на яку передбачалося видача кредиту та у спосіб передбачений договорами, відповідач повідомив позивальника (позивача) про те, що Банком прийнято негативне рішення щодо можливості його кредитування, тому видача не була проведена. Також в цьому листі Банк повідомив позивача про дострокове розірвання зі сторони Банка укладених з ним кредитних договорів;

- ще однією причиною, згідно якої банк відмовив у видачі кредиту є порушення договірних зобов'язань у вигляді несплати комісії за видачу кредиту;

- позивач вимагає застосувати подвійну відповідальність одного виду до відповідача, а саме зобов'язати надати кредит в сумі 500 000,00 дол. США та одночасно стягнути з відповідача суму кредиту 500 000,00 дол. США;

- вимога позивача про зобов'язання надати кредит не забезпечено перед Банком, а також на момент розгляду позову Банком не перевірено кредитоспроможність ФОП Василевского В.Я.

05.11.2018 позивачем подана відповідь на відзив відповідача, в якій позивач не визнав заперечення відповідача, викладені у відзиві.

У судовому засіданні 06.11.2018 відповідач заявив усне клопотання про витребування доказів.

Позивач заперечив проти задоволення усного клопотання про витребування доказів.

Суд, розглянувши усне клопотання відповідача про витребування доказів та заслухавши представників сторін, вирішив відмовити в задоволенні клопотання про витребування доказів.

В судових засіданнях 06.11.2018, 20.11.2018 оголошувались перерви.

06.11.2018 відповідачем направлено для приєднання до матеріалів справи інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2018 № 144162734 та № 144161177 як докази припинення іпотеки майна Василевського Віктора Яковича та ТОВ "Промислове підприємство "ПРОГРЕС", що була встановлена на підставі Договору іпотеки № 356558-ІД1 від 29.05.2018 та Договору іпотеки № 395648-ІД1 від 29.05.2018 відповідно. В зазначених інформаційних довідках відсутні відомості про встановлення заборони чи іпотеки на користь AT «ПроКредит Банк».

16.11.2018 відповідачем через відділ діловодства суду подані заперечення на відповідь на відзив. Разом з запереченнями відповідачем долучено до суду роздруківки загальних положень та умов надання банківських послуг, затверджених протоколом правління від 16.08.2017 та інших нових доказів.

04.12.2018 через відділ діловодства суду позивачем подані пояснення на спростування заперечень відповідача від 14.11.2018, в якому позивач заперечив проти приймання до розгляду судом доказів у справі: роздруківки загальних положень та умов надання банківських послуг, затверджених протоколом правління від 16.08.2017 та інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні 18.12.2018 суд визнав, що нові докази подані відповідачем з порушенням строку подання доказів. У запереченнях відповідач просив суд визнати причини пропущення строку подання поважними, проте суду не обґрунтовано жодним чином об'єктивних причини пропущення вказаного строку.

Відповідно до п. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За відсутності обґрунтування суду причин пропущення строку на подання доказів та відсутності обґрунтування неможливості їх подання у вказаний судом строк з причин, що не залежали від неї, подані відповідачем до матеріалів справи докази (роздруківки загальних положень та умов надання банківських послуг, затверджених протоколом правління від 16.08.2017 та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2018 № 144162734 та № 144161177) не приймаються судом до розгляду.

В подальшому суд також не задовольнив повторне усне клопотання відповідача про поновлення строку для долучення до матеріалів справи нових доказів, за відсутності жодного обґрунтування.

В підготовчому засіданні 18.12.2018 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

На уточнюючи запитання суду позивач повідомив суд, що підтримує позовні вимоги відповідно до позовної заяви. В позовній заяві визначив спосіб захисту права шляхом примусового присудження до виконання обов'язку в натурі (ч.2 ст.16 ЦК України , ч.2 ст.20 ГК України.

Суд в підготовчому судовому засіданні поставив на обговорення питання про можливість завершення підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представники сторін зазначили про можливість закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 18.15.2018 закрито підготовче провадження у справі №922/1897/18. Призначено розгляд справи №922/1897/18 по суті на 24.01.2019.

В судовому засіданні 24.01.2019 представник відповідача підтримав подану 11.01.2019 через загальний відділ діловодства суду заяву з процесуальних питань про визнання обставини такою, що не підлягає доказуванню, а саме просить суд:

- визнати поважними причини незаявлення заяви АТ "ПроКредит Банк" про визнання обставини такою, що не підлягає доказуванню, і прийняти цю заяву до розгляду.

- постановити ухвалу про звільнення АТ "ПроКредит Банк" від обов'язку доказування в частині посилання на умови Загальних положень та умови надання банківських послуг у АТ "ПроКредит Банк", затверджених Протоколом Правління від 16.08.2017 у зв'язку з визнанням цих обставин позивачем у позовній заяві.

- визнати обставину щодо регулювання взаємовідносин між позивачем і відповідачем Загальними положеннями та умовами надання банківських послуг у АТ "ПроКредит Банк", затверджених Протоколом Правління від 16.08.2017, такою що не підлягає доказуванню.

Представник позивача заперечив проти поданої відповідачем заяви з процесуальних питань про визнання обставини такою, що не підлягає доказуванню, оскільки вважає, що дане клопотання подане з порушення вимог ст. 207 ГПК України.

Також представник позивача підтримав подану через загальний відділ діловодства суду заяву про колегіальний розгляд справи.

Представник позивача заперечив проти поданої відповідачем заяви про колегіальний розгляд справи, оскільки вважає, що дане клопотання подане з порушення вимог ст. 207 ГПК України.

Суд зазначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями ст. 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ч. 8 ст. 80 ГПК України, для поновлення строку необхідно обґрунтувати неможливість подання доказів з причин, що не залежали від нього.

Проте, Відповідачем не доведено відсутність його вини в тому, що ним пропущено строк для подання доказів по справі.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача, що питання про відмову в прийняті доказів Банку було вирішено саме в засіданні 18.12.2018, в якому було закрито підготовче провадження, тому АТ "ПроКредит Банк" не зміг звернутись з цією заявою в рамках підготовчого провадження.

Зважаючи, що АТ "ПроКредит Банк" не здійснило жодної дії на отримання доказів у встановлений судом строк, тому виключно з вини самого АТ "ПроКредит Банк" не подано докази в встановлений судом строк.

Крім того, АТ "ПроКредит Банк" не скористався своїм процесуальним правом на завчасне повідомлення суду про неможливість подання доказів у строк, як це визначено положеннями ч.4 і 5 ст. 80 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою суду від 24.01.2019 відмовлено Акціонерному товариству "ПроКредит Банк", м. Київ, в особі відокремленого підрозділу "Відділення №2 публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" у м. Харків" у задоволенні заяви з процесуальних питань про визнання обставини такою, що не підлягає доказуванню та відмовлено в задоволенні заяви про колегіальний розгляд справи. Залишено заяву з процесуальних питань про визнання обставини такою, що не підлягає доказуванню та заяву про колегіальний розгляд справи без розгляду, не прийнято до розгляду по справі №922/1897/18 заяви, подані з пропуском процесуального строку.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 14.02.2019 судом було заслухано вступне слово позивача, відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

У судовому засідання 14 лютого 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 між Фізичною особою-підприємцем Василевським Віктором Яковичем (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (Банк) укладено рамкову кредитну угоду №FW202.693, відповідно до якої Банк та позивальник домились про наступне. Банк встановлює для Позичальника наступні рамкові кредитні умови: максимальна сума - 825000,00 дол. США, максимальний строк - 60 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних.

Ця Рамкова кредитна угода застосовується до таких Кредитних послуг, які Позичальник може одержати від Банку згідно з умовами та положеннями, визначеними в цій Угоді: овердрафт; строковий кредит; відновлювальна кредитна лінія; гарантії, акредитиви (документарні операції); кредитні картки. Використання будь-якої Кредитної послуги в рамках цієї Рамкової угоди можливе лише на підставі позитивного рішення компетентного внутрішнього органу Банку і за умови укладення окремих кредитних договорів, які є невід'ємними частинами цієї Угоди і не мають самостійного значення.

Позичальник може отримувати кошти в межах ліміту, встановленого для наданої Кредитної послуги.

Банк зберігає за собою право відмовити Позичальнику як в укладенні Кредитного договору, так і в наданні коштів по вже укладеному Кредитному договору якщо, згідно зі звичайною оцінкою Банку, фінансова ситуація Позичальника суттєво погіршилася з часу підписання цієї Угоди, або якщо Позичальник має прострочені платежі за будь-яким договором з Банком.

Відповідно до розділу 3 рамкової угоди Позичальник може отримувати кошти від Банку в рамках Кредитної послуги лише після набрання чинності відповідним кредитним договором і виконання Позичальником своїх договірних зобов'язань перед Банком необхідних для отримання коштів. Видача коштів у рамках Кредитної послуги стає можливою, якщо відсутні причини для відмови у видачі коштів, передбачені даною Рамковою угодою, відповідним Кредитним договором чи законодавством. У окремих випадках Банк може видати кошти за Кредитною послугою до виконання всіх вимог щодо видачі коштів. У разі, якщо кошти в рамках Кредитної послуги були видані до надання забезпечення, за Позичальником зберігається зобов'язання надати домовлене забезпечення. Те саме застосовується до інших умов, які не були виконані.

Відповідно до розділу 4 Рамкової угоди кошти за Кредитною послугою видаються згідно з Кредитним договором.

Також, судом встановлено, що 29.05.2018 між Фізичною особою-підприємцем Василевським Віктором Яковичем та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» укладено кредитний договір №202.46294/FW202.693 (надалі - кредитний договір), відповідно до якого сторони домовились, що Банк зобов'язується надати Позичальнику строковий кредит (надалі - «Кредит»), загальна сума якого складає 500 000,00 дол. США, строком на 36 (тридцять шість) місяців, від дати видачі кредиту, включно.

Відповідно до п.2 кредитного договору Кредит використовується для придбання основних засобів.

Згідно з п.3 Кредитного договору Кредит видається у дату, вказану в Графіку повернення кредиту і сплати процентів (надалі - Графік), що є Додатком №1 до цього Договору, наступним способом: зарахування коштів на рахунок Позичальника №6558 у Кредитора.

Відповідно до п.5 кредитного договору визначено, що погашення кредиту здійснюється у порядку, встановленому у Графіку.

Так, згідно графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1) датою видачі кредиту в розмірі 500 000,00 дол. США є 30.05.2018.

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредиту між Відповідачем та позивачем в м. Харкові 29 травня 2018р. було укладено Договір іпотеки відносно декількох виробничих будівель, загальною площею - 300кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, Тернопільська, 6. Договір іпотеки №356558-1Д1 від 29.05.2018 був посвідчений 29.05.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр 2686. Заставна вартість на була за домовленістю сторін визначена в сумі 568 680,00 грн. Одночасно цим же нотаріусом, на виконання цього договору іпотеки на майно Позивача було накладено заборону відчуження, реєстр №2687 від 29.05.2018р.

Також, в забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредиту між Відповідачем та третьою особою (ТОВ "ПП "Прогрес") в м. Харкові 29 травня 2018р. було укладено Договір іпотеки відносно комплексу з П'яти виробничих будівель, загальною площею - 15 000 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Тернопільська, 6. Договір іпотеки №395648-1Д1 від 29.05.2018р. був посвідчений 29.05.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр 2688. Заставна вартість майна була визначена в загальному розмірі 31 256 400,00 грн. Одночасно нотаріусом, на виконання цього договору іпотеки на майно Позивача було накладено заборону відчуження, реєстр №№2689, 2690, 2691 від 29.05.2018.

З метою забезпечення схоронності іпотечного майна, забезпечення відшкодування можливих збитків/шкоди від можливої втрати чи пошкодження іпотечного майна між Позивачем та ПАТ Страхова компанія "Універсальна" в м. Харкові 29 травня 2018р. був укладений договір добровільного страхування майна №2210/227/005854. Вигодонабувачем вказаний ПАТ "ПроКредит Банк», сума страхового відшкодування дорівнює 812 400,00 грн. Позивачем був сплачений необхідний платіж на користь страховика.

Окрім того, з метою забезпечення схоронності іпотечного майна, забезпечення відшкодування можливих збитків/шкоди від можливої втрати іпотечного майна між ТОВ "ПП "Прогрес" та ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" в м.Харкові 29 травня 2018р. був укладений договір добровільного страхування майна №2210/227/005853. Вигодонабувачем вказаний ПАТ "ПроКредит Банк", сума страхового відшкодування дорівнює 44 652 000,00 грн. Третьою особою був сплачений необхідний платіж на користь страховика.

Відповідно до витягу з протоколу кредитного комітету від 02.05.2018, рішенням кредитного комітету вирішено відмовити клієнту у наданні кредиту у зв'язку з ненаданням підписаної клієнтом структури власників бізнесу та підписаної документації, яка підтверджує фінансовий стан клієнта; не оплатою комісії за видачу кредитних коштів; поведінкою клієнта, яка ставить під загрозу повернення кредиту.

Відповідно до листа від 30.05.20185 №54-2/18/392 Банк повідомив позичальника, що банком прийнято негативне рішення щодо можливості кредитування позивача, тому видача кредитних коштів на рахунок позивача проводитись не буде. Також, у вказаному листі Банк повідомив позивача про дострокове розірвання зі сторони АТ «ПроКредит Банк» укладених договорів, а саме рамкової угоди від 29.05.2018 №FW202.693 та Кредитного договору від 29.05.2018 №202.46294/FW202.693.

29.06.2018 позивач заперечив проти розірвання рамкової угоди та кредитного договору з тих підстав, що Позичальником було у належні строки та повністю виконано всі умови, передбачені вказаними договорами: 1) сплачено 500 грн. комісії за управління кредитом у зв'язку із збором, розрбкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах/бюро; 2) 29 травня 2018р. укладено іпотечні договори, договір страхування, Василевським В.Я. та його майновим поручителем ТОВ «ПП» «Прогрес», іпотеку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, сплачено грошові кошти за страхування та за оцінку майна, вчинені ці дії за вимогами банку.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язання за Рамковою кредитною угодою та кредитним договором з надання кредиту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено факт укладення 29.05.2018 між фізичною особою-підприємцем Василевським Віктором Яковичем та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» рамкової кредитної угоди №FW202.693, а також 29.05.2018 кредитного договору №202.46294/FW202.693.

Спірні договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи зміст вищезазначених статей та умови укладеного договору судом встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачалося, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимум зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтом договорів.

Згідно із ч. 5 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів.

Отже, за висновком суду зобов'язання, що виникає на підставі укладеного кредитного договору, складають права та обов'язки його сторін, обсяг яких визначається з урахуванням заборон та обмежень, встановлених чинним законодавством.

Основним обов'язком кредитодавця є надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. При наданні кредитів банк зобов'язаний додержуватися основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватися встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Важливою при наданні кредитів є інформація про кредитну історію позичальника, яка належить до якісних характеристик позичальника. Кредитною історією є сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону, яка включає, зокрема, відомості щодо інтенсивності користування банківськими кредитами/гарантіями в минулому та своєчасності їх погашення й сплати відсотків/комісій за ними.

Так, позивач є виробником будівельних та оздоблювальних матеріалів, здійснює свою діяльність під торговою маркою "ОМіС" Продукція, яку виробляє Позивач виставлена на офіційному сайті під торговою маркорю ОМіС як компанія "ОМіС" (www.omis.ua). місце розташування виробничої діяльності - м. Харків, вул. Киргизька, 19. Для здійснення оперативної закупівлі обладнання Позивач мав намір отримати кредит. При цьому, Позивач є позичальником з бездоганною кредитною історією, що підтверджується в тому числі і кредитною історією з Першого бюро кредитних історій (до якого входить і Відповідач, http://www.pvbki.com/ukr/about/partners/). З метою підтвердження майнового та фінансового стану, реальності контрактів на закупівлю виробничого обладнання Позивачем були надані необхідні документи, в тому числі документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно, виробниче обладнання. Додатково Позивачем було запропоновано надати в іпотеку як власне майно, так і майно ТОВ "Промислове підприємство "Прогрес". Позивачем в рахунок відшкодування вартості з оцінки нерухомого майна, що пропонувалось для іпотеки, сплачено на адресу Відповідача грошові кошти в сумі 14 000,00 грн. Під час укладення договорів іпотеки як з Позивачем, так і з майновим поручителем - ТОВ "Промислове підприємство "Прогрес" визначена оцінка майна була врахована Відповідачем.

Матеріали справи підтверджують реальність намірів позичальника отримати кредит та вчинити дії з його повернення, про що свідчать зокрема укладення між позивальником, а також майновим поручителем та Банком договорів іпотеки, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитом.

Відповідно до п.1 Рамкової кредитної угоди передбачалось право Відповідача відмовити в надання коштів за вже укладеним кредитним договором, якщо фінансова ситуація Позичальника суттєво погіршилась з часу підписання угоди, або якщо позивальник має прострочені платежі за будь-яким договором з Банком.

При цьому, згідно примітки до п.1 під суттєвою зміною мається на увазі така зміна якісних та/або кількісних показників, яка більш ніж на 20% відрізняється від аналогічних показників стану, на момент підписання цієї Угоди чи Кредитних договорів.

Отже, окремою спеціальною нормою між сторонами (п.1 рамкової угоди) було досягнуто згоди про інші підстави для відмови в наданні кредиту.

Відповідачем суду не доведено факту зміни якісних та/або кількісних показників, які більш ніж на 20% відрізняються від аналогічних показників стану, на момент підписання цієї Угоди чи Кредитного договору.

Рамкова угода та кредитний договір підписані між сторонами 29.05.2018, а вже 30.05.2018, тобто на наступний день Банк вказує на відсутність можливості видати кредитні кошти.

Таким чином, Банком суду не доведено виникання обставин, які передбачають право Банку відмовити у видачі кредитних коштів, відповідно до умов Рамкової угоди та кредитного договору. Суттєве погіршення фінансової ситуації Позичальника з часу підписання угоди (29.05.2018) суду не доведено, яке і не доведено наявних прострочених платежів за будь-яким договором з Банком.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1056-1 кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором.

Суду не доведено Банком підстави вважати, що наданий позичальникові кредит не буде повернений, крім того позичальник має бездоганну кредитну історію, отриманий кредит забезпечений договорами іпотеки та договорами добровільного страхування іпотечного майна.

Таким чином, суд вказує, що Банком були порушені умови Рамкової угоди та Кредитного договору в частині виконання обов'язку щодо надання Позичальнику кредитних коштів в розмірі 500 000,00 дол. США.

Посилання Банка на одностороннє розірвання договорів судом не береться до уваги, зважаючи на те, що умовами рамкової угоди та кредитного договору не передбачено право одностороннього розірвання договорів з ініціативи Банка.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо посилання Банка на несплату комісії зі сторони Позичальника, як на підставу для відмови у видачі кредиту, суд вказує наступне.

Відповідно до абз.1 п. 5.4, передбачено, що за надання Банком Кредитних послуг Позичальник зобов'язується сплатити Банку комісії, вид, розмір та порядок сплати яких встановлено цією угодою та/або Кредитними договорами та/або Тарифами Кредитора.

Отже сплата комісії має відбуватись в разі надання Кредитної послуги, а не шляхом її завчасного авансування. Надання Кредитної послуги не відбулось, що визнав сам Банк.

Відповідно до абз.2 5.4. Рамкової угоди, усі комісії сплачуються Позичальником до або у момент здійснення операції, за проведення якої передбачено комісію, якщо інше не передбачено Кредитними договорами.

Отже, сплата комісії віднесена на розсуд Позичальника і обумовлена подією - надання грошових коштів/кредиту. Зазначена подія з надання грошових коштів не відбулась - отже строк виконання зобов'язання зі сплати комісії за видачу кредиту не настав.

При цьому, відповідно до абз.3 п.5.4 рамкової угоди при видачі кредиту у гривні чи гривневому еквіваленті Позичальник доручає банку у день його видачі утримати зі суми кредиту комісію за видачу кредиту, передбачену кредитним договором. При видачі кредиту в іноземній валюті, Банк вправі списати кредитні кошти у розмірі, еквівалентом розміру цих комісій і продати їх на МВРУ або самому Банку.

Умовами пункту 4 (Ь) Кредитного договору чітко вказано, що сторони домовились з приводу наступної комісії (підпункт 1 таблиці) : "за видачу кредиту", тобто комісія за здійснену дію. При цьому строк сплати цієї комісії за Кредитним договором не був визначений будь-яким строком. Таким чином, строк сплати регулюється загальною нормою Рамкової кредитної угоди - а саме абз.2 п.5.4 щодо права Позичальника сплатити комісію в момент надання кредитної послуги.

В той же час, на відміну від абз.2 п.5.4. Рамкової кредитної угоди (щодо сплати 1% від суми кредиту), в підпункті 2.2. п.4 (Ь) Кредитного договору чітко вказується про сплату комісії у сумі 500 грн. при укладенні договору, за збір та обробку даних.

Платіж у сумі 500,00 грн., був сплачений Позивачем 30 травня 2018 року. В матеріалах справи містяться дві заяви, відповідно до яких позичальник просив терміново повідомити Банк належні рахунки, на який має бути сплачений платіж в розмірі 500,00 грн., як комісія за управління кредитом. Належної відповіді від Банка не було надано, рахунки для сплати комісії не повідомлено. За відсутності заперечень, платіж в 500,0 грн. був сплачений Позивачем на відомий позивачу рахунок відповідача.

Крім того, умовами п.10 Рамкової кредитної угоди було передбачено можливість Відповідачу самостійно зняти з рахунку Позивача комісію в розмірі 500,00 грн. В матеріалах справи наявна виписка по рахунку позивача за 29.05.2018, відповідно до якого залишок на рахунку позивача в банку відповідача складав 34 993,61 грн., тобто достатньо коштів для списання комісії в розмірі 500,00 грн.

Окрім того, досліджуючи витяг з протоколу кредитного комітету від 02.05.2018, яким відмолено позивачу в отримані коштів, судом встановлено, що витяг з Протоколу Кредитного Комітету від 02.05.2018, містить в собі посилання на рішення кредитного комітету від 30.05.2018, а сформований 23.10.2018. При цьому документ датований 02.05.2018, майже за місяць до укладення Рамкової кредитної угоди від 29.05.2018 та Кредитного договору від 29.05.2018.

Отже, вказаний доказ (витяг з протоколу кредитного комітету про відмову у видачі кредиту) містить в собі суперечливі дані, та не є належним доказом у справі.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовився від виконання зобов'язання за кредитним договором, зокрема надання кредитних коштів в сумі 500 000,00 дол. США, а відтак позов в частині зобов'язання відповідача виконати обов'язок щодо надання кредитних коштів задовольняється судом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 45 237,82 грн. суд відмовляє, зважаючи на задоволення вимог позивача про зобов'язання виконати обов'язок в натурі, тобто виконати зобов'язання за умовами договору з надання кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від якого позивач в установленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держаного бюджету підлягає стягненню 1 762,00 грн.

Окрім іншого, позивачем подана заява про вирішення питання про судові витрати, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 79 800,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаний з розглядом справи. До витрат пов'язаний з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідально до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволенні позову на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги б/н від 11.10.2017 , акт приймання-передачі виконаних робіт/ послуг з надання правничої допомоги на суму 79800,00 грн., платіжне доручення від 18.02.2019 №17995 на суму 79800,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд вирішує питання про розподіл витрат, пов'язаний з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу наступним чином.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи правовий договір, акт приймання-передачі, а також платіжне доручення не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На переконання суду, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог розумним розміром витрат на послуги адвоката в цьому випадку є сума 15 000,00 грн., інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Таким чином, заявлена Позивачем вимога, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 15 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237-238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича задовольнити частково.

Зобов'язати Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107-А, ідентифікаційний код 21677333) виконати обов'язок в натурі щодо надання грошових коштів (кредиту) в розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) доларів США на користь Фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 107-А, ідентифікаційний код 21677333) 1 762,00 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. в Дохід Державного бюджету України.

В решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.03.2019

Суддя І.І. Борисенко