номер провадження справи 5/19/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 Справа № 908/125/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Осоцькому Д.І., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (юридична адреса: 04128, м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6-К; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-В, )

до відповідача: Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "ІСКРА" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, )

про стягнення заборгованості в розмірі 108 071, 26 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Севастьянов В.В., довіреність № 3072 від 31.12.2018р.;

від відповідача: Косар О.О., довіреність № 21/346-юр від 13.12.2018р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

15.01.2019р. через відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" № 06 від 10.01.2019р. до Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "ІСКРА" про стягнення заборгованості за договором поставки № 03/01/18 від 03.01.2017р. в сумі 108 071, 26 грн.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019р. справу № 908/125/19 призначено до розгляду судді Проскурякову К.В.

Ухвалою від 16.01.2019р. позовну заяву ТОВ "Епіцентр К" № 06 від 10.01.2019р. до КП "НВК "ІСКРА" про стягнення заборгованості за договором поставки № 03/01/18 від 03.01.2017р. в сумі 108 071, 26 грн. залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.01.2019р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/125/19 у порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження - 5/19/19, перше судове засідання з розгляду справи по суті у спрощеному позовному провадженні призначено на 27.02.2019р. о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов'язковою. Ухвалою від 06.02.2019р. виправлено описку, допущену у вступній частині та пункті 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Запорізької області від 28.01.2019 по справі № 908/125/19.

13.02.2019р. через відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 21/69-юр від 11.02.2019р. в якову відповідач визнав позов та просить суд на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), судове засідання 27.02.2019р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК "Оберіг".

В судовому засіданні 27.02.2019р. представник позивача підтримав позов, щодо підстав звернення до суду з відповідним позовом зокрема зазначив, що 03.01.2017р. між ТОВ "Епіцентр К" та КП "НВК "ІСКРА" укладено договір поставки № 03/01/18 за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язався поставити та передати у власність КП "НВК "ІСКРА (покупець) товар, а відповідач прийняти та оплатити його вартість. На підставі вказаного договору відповідач отримав товар на загальну суму 101 154,00 грн. 07.11.2018р. та 13.12.2018р. позивачем було направлено відповідачу претензії про сплату заборгованості за отриманий товар, які залишені відповідачем без задоволення. Станом на 15.01.2019р. загальна сума простроченої заборгованості відповідача становить 101 154,00 грн. В зв'язку із порушенням відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивачем нараховано відповідачу, на підставі п. 5.3 договору, 6 385, 17 грн. пені та 532, 09 грн. 3 % річних.

Враховуючи зазначене, керуючись умовами договору та ст. ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 54-57 ГПК України позивач звернувся з позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за не поставлений товар у сумі 108 071, 26 грн.

Представник відповідач в судовому засіданні 27.02.2019р., до початку розгляду справи по суті, підтримав відзив на позовну заяву, зазначив, що відповідача факт поставки на суму 101 154,00 грн. не заперечує та позов визначає, просить суд повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову.

В судовому засіданні 27.02.2019р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (Постачальник) та Казенним підприємством "Науково-виробничий комплекс "ІСКРА (Покупець) укладено договір поставки № 03/01/18 за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця або його регіональних філій товар, а покупець (представники покупця) зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість. (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, кількість товару, а також номенклатура, асортимент, ціна та вартість товару зазначається сторонами у Специфікації (-ях) на товар, яка (-і) є невід'ємною (-ми) частиною (-ми) даного договору та видаються постачальником разом з рахунком (-и) фактурою (-ми).

Покупець оплачує товар за ціною, передбаченою у Специфікаціях (-ях), яка (-і) є невід'ємною (-ми) частиною (-ми) даного договору та/або у рахунку-фактурі. (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.6 договору, покупець проводить розрахунки з постачальником за товар на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцять) календарних днів, починаючи з дати поставки такої партії товару шляхом прямого безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточних рахунок відповідного відокремленого структурного підрозділу ТОВ "Епіцентр К", що вказується у наданому постачальником покупцю рахунку-фактурі.

До моменту повного розрахунку за товар покупець зобов'язаний надавати доступ уповноваженим представникам постачальника у місці зберігання/використання товару (об'єкті будівництва, складські приміщення тощо покупця) з метою визначення цільового використання придбаного товару, умов його зберігання тощо.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється на підставі попередньої письмової заявки покупця. Оформлення заявки проводиться покупцем у порядку, визначеному договором.

Відповідно до п. 3.4 договору, постачальник поставляє товар у відповідності із заявками покупця не пізніше 3 (три) календарних днів з моменту підтвердження заявки постачальником.

Згідно п. 3.8 договору, приймання-передача товар оформлюється видатковою накладною, яка складається постачальником в 2 (двох) оригінальних примірниках та підписується уповноваженими представниками сторін в момент фактичної передачі товару, в тому числі один примірник повертається постачальнику, а другий примірник залишається у покупця. Приймання-передача товару здійснюється в місці поставки визначеному у п. 1.3 договору.

Як зазначено у п. 5.3 договору, у випадку порушення покупцем строків оплати за товар відповідно до п. 2.4 даного договору покупець виплачує постачальнику пеню, розраховану в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми, що підлягає оплаті, за кожен день прострочення в оплаті.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та його скріплення печатками. (п. 7.1 договору).

Згідно п. 7.2 договору, строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 договору і діє до 31.12.2018р., а в частині здійснення розрахунків за поставлений товар - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем протягом 31.08.2018р. по 12.10.2018р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 101 154,00 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних доданими позивачем до позову. Відповідач проти отримання від позивача товару на загальну суму 101 154,00 грн. не заперечив.

У лист № 374/11 від 06.11.2018р. відповідач повідомив позивача, що у зв'язку зі зміщенням строків фінансування підприємства відповідача сплата коштів за поставлений товар відбудеться до 30.11.2018р., вказаний лист отримано позивачем 06.11.2018р. про що свідчить штамп вхідної документації ТОВ "Епіцентр К".

08.11.2018р. (згідно наданої позивачем копії фіскального чеку) позивачем направлено відповідачу претензію № 404 від 06.11.2018р. в якій позивач зазначив, що станом на 06.11.2018р. загальна сума заборгованості за КП "НВК "ІСКРА становить 101 154,00 грн., сума простроченої заборгованості становить 66 252,70 грн. та просив відповідача у строк до 15.11.2018р. сплатити прострочену заборгованість в розмірі 66 252,70 грн.

Претензія № 404 від 06.11.2018р. була отримана представником відповідача 09.11.2018р., про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення доданого позивачем до позову та залишена без задоволення.

13.12.2018р. (згідно наданої позивачем копії фіскального чеку) позивачем повторно направлено відповідачу претензію № 434 від 13.12.2018р. в якій позивач зазначив, що станом на 06.11.2018р. загальна сума простроченої заборгованості за КП "НВК "ІСКРА становить 101 154,00 грн., та просив відповідача у строк до 31.12.2018р. сплатити прострочену заборгованість в розмірі 101 154,00 грн.

Доказів сплати відповідачем заборгованості у сумі 101 154,00 грн. станом на час розгляду справи сторонами не надано. Сума заборгованості за поставлений товар у розмірі 101 154,00 грн. визнана відповідачем.

Виходячи із приписів ч. ч. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив (передав у власність) відповідачу товар, а відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за договором, а саме: не сплатив у повному обсязі вартість отриманого товару у визначені строки, в наслідок чого виникла заборгованість у сумі 101 154,00 грн., яка визнана відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 101 154,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 385, 17 грн. за прострочення оплати товару та 532, 09 грн. 3 % річних.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В підпункті 5.3 договору поставки № 03/01/18 від 03.01.2017р. сторони визначили, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар відповідно до п. 2.4 даного договору покупець виплачує постачальнику пеню, розраховану в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми, що підлягає оплаті, за кожен день прострочення в оплаті.

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нараховано пеня за період з 13.11.2018р. по 15.01.2019р. у розмірі 6 385, 17 грн., розрахунок перевірено судом за допомогою комп'ютерної програми "Законодавство", він є вірним та відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 6 385, 17 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором поставки № 03/01/18 від 03.01.2017р. сторони інший розмір процентів не встановлювали.

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нараховано 3 % річних за період з 13.11.2018р. по 15.01.2019р. у розмірі 532, 09 грн., розрахунок перевірено судом за допомогою комп'ютерної програми "Законодавство" він є вірним та відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 532, 09 грн. 3 % річних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті суд вважає з можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судовий збір, сплачений за квитанцією № 19195354 від 10.01.2019р., у розмірі 960, 50 грн., підлягає поверненню, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" Товариству з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" - в зв'язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 960, 50 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 202, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "ІСКРА" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, , р/р 8 в АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478, ІПН 41, Свідоцтво № 11045778) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (юридична адреса: 04128, м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6-К; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-В, , р/р 9151 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ІПН 31) 101 154 (сто одна тисяча сто п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 6 385 (шість тисяч триста вісімдесят п'ять) грн. 17 коп. пені, 532 (п'ятсот тридцять дві) грн. 09 коп. 3 % річних та витрати на сплату судового збору у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 50 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 04.03.2019 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.