ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа № 921/197/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Матущак О.І., Мирутенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від стягувача (скаржника) ОСОБА_1

від боржника ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.), б/н від 23 листопада 2018 року

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року (суддя Стопник С.Г.) про розстрочку виконання рішення

у справі №921/197/18

за позовом Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.), Варшава, Польща (через представника ОСОБА_4)

до відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ», м. Тернопіль

про стягнення 125 573,74 євро заборгованості, що станом на дату подання позовної заяви становить 3 844 929,79 грн. та 94 174,44 грн. 3% річних

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18 задоволено позовні вимоги Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.) про стягнення з ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» на користь Компанії заборгованості за Контрактом №1710/2016 від 17.10.2016 року в сумі 124073 євро 74 євроцентів (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 3 799 001 грн 44 коп.), 94174 грн 44 коп. 3% річних від простроченої суми заборгованості. Крім того, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 59 086,56 грн. в повернення сплаченого судового збору. В частині стягнення 1500 євро заборгованості (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 45928,35 грн) провадження у справі закрито.

02 серпня 2018 року у цій справі ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.) у відшкодуванні шляхом стягнення з відповідача - ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» - 370 000 грн судових витрат, у звязку з їх недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» оскаржило його до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

24 жовтня 2018 року ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою (вх.№19557 від 24 жовтня 2018 року) про розстрочку виконання рішення суду від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18, в якій просить розстрочити виконання рішення суду на один рік з дати звернення до суду з відповідною заявою та затвердити графік виконання вищевказаного рішення шляхом сплати: з листопада 2018 року до серпня 2019 року 1 500 євро щомісяця, решту суми рівними частинами 53 036,87 євро у вересні 2019 року та 53 036,87 євро у жовтні 2019 року.

Заява боржника про розстрочку виконання рішення мотивована тим, що заборгованість ТОВ «САЮЗ» перед компанією BELTRADE Sp. Z о.о. (ОСОБА_3 З о.о.) виникла через поставку неякісних (бракованих) комплектуючих, у звязку з чим ТОВ "САЮЗ" завдано збитки у виді недоотриманого прибутку, а також понесених прямих виробничих витрат по їх ремонту. Впродовж певного часу між компаніями велися переговори стосовно компенсації бракованого (неякісного) товару, проводився реекспорт товару для ремонту, які не привели до результату та відповідно до вирішення конфлікту. В підтвердження наведеного до заяви долучено копії переписки між сторонами, зокрема копії листів-відповідей, актів-рекламацій за період вересень-листопад 2016 щодо поставки товарів з дефектами по Контрактах №4/2010 від 18 травня 2010 року та №1710/2016 від 17 жовтня 2016 року, копії додатків до Контракту №1710/2016 від 17 жовтня 2016 року. Крім цього, боржник просить суд врахувати наявність загрози банкрутства товариства; відсутність на його банківських рахунках грошових коштів; відсутність майна, яке можливо реалізувати; добросовісність дій ТОВ «САЮЗ», зокрема часткова сплата останнім заборгованості на виконання рішення від 23 липня 2018 року в сумі 4 500 євро; ступінь вини ТОВ «САЮЗ» у виникненні заборгованості через поставку неякісних (бракованих) комплектуючих; а також те, що відкриття виконавчого провадження і в подальшому арешт грошових коштів на рахунках та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно призведе до припинення діяльності товариства по виробництву продукції. Таке становище боржника не сприятиме виконанню рішення суду.

Поряд з тим, боржник наголошує, що не ухиляється від виконання рішення суду і готовий добровільно його виконувати, але не має вільних фінансових ресурсів сплатити одноразово всю суму. ОСОБА_5 боржника укладено договори поставки виробів, що в подальшому надасть можливість отримання запланованого прибутку та повернення заборгованості за рішенням суду.

Одночасно, боржник вважає, що розстрочення виконання рішення суду не порушуватиме прав позивача, а лише визначить порядок його виконання. В підтвердження наведених обставин, заявником долучено до матеріалів справи звіти про фінансовий стан ТОВ «САЮЗ» за березень, червень, вересень 2018 року, звіти про фінансові результати за І квартал 2018 року, півріччя 2018 року та 9 місяців 2018 року, згідно якого протягом вказаного періоду товариство мало збиток.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року у справі №921/197/18 заяву ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» про розстрочку виконання рішення суду від 23 липні 2018 року у справі №921/197/18 задоволено частково. Суд ухвалив розстрочити виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18 в частині стягнення з ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» на користь Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (БЕЛТРЕЙД Сп. З о.о.) заборгованості за контрактом №1710/2016 від 17.10.2016 року в сумі 121 073 євро 74 євроцентів (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 3 707 144 грн 74 коп.) наступним чином: до 30.11.2018 року 13452,64 євро; до 31.12.2018 року 13452,64 євро; до 31.01.2019 року 13452,64 євро; до 28.02.2019 року 13452,64 євро; до 31.03.2019 року 13452,64 євро; до 30.04.2019 року 13452,64 євро; до 31.05.2019 року 13452,64 євро; до 30.06.2019 року 13452,64 євро; до 23.07.2019 року 13452,62 євро. В задоволенні решти заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що неможливість виконання боржником рішення суду в першу чергу впливає на інтереси стягувача. Оскільки станом на 05.11.2018 року ТзОВ «САЮЗ» не виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (згідно сформованого судом витягу з Реєстру), розстрочка виконання рішення суду за умови здійснення товариством господарської діяльності сприятиме фактичному відновленню прав стягувача (за відсутності прибутку товариства боржника та за наявності обовязку останнього віднайти можливості сплачувати заборгованість частинами). Суд першої інстанції, враховуючи негативні наслідки для боржника при примусовому виконанні рішення суду (банкрутство, тощо) і відповідно для стягувача (закриття виконавчого провадження за відсутності майна, коштів тощо, на що й посилається стягувач); матеріальні інтереси сторін; їх фінансовий стан; можливість боржника виконати судове рішення при наданні розстрочки, а також положення ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про те, що розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» шляхом розстрочення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.07.2018 у справі №921/197/18 в частині залишку основного боргу в сумі 121073 євро 74 євроцентів (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 3 707 144 грн 74 коп.) шляхом сплати: - до 30.11.2018 року 13452,64 євро; - до 31.12.2018 року 13452,64 євро; - до 31.01.2019 року 13452,64 євро; - до 28.02.2019 року 13452,64 євро; - до 31.03.2019 року 13452,64 євро; - до 30.04.2019 року 13452,64 євро; - до 31.05.2019 року 13452,64 євро; - до 30.06.2019 року 13452,64 євро; - до 23.07.2019 року 13452,62 євро. В задоволенні решти вимог заяви суд відмовив, оскільки запропонований заявником графік погашення заборгованості складений без урахування вимог ч.5 ст.331 ГПК України (розстрочка не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення суду, в даному випадку 23.07.2018) та без урахування матеріальних інтересів позивача (стягувача).

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Компанія BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.) звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року у справі №921/197/18 про розстрочку виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18. Зокрема, зазначає, що під час розгляду справи відповідач не посилався на поставку продукції з дефектами і не заперечував наявності заборгованості за поставлений товар. Вказані обставини могли бути досліджені під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції за умови належного оформлення скарги, та можливо вплинули б на розмір заявленої до стягнення суми заборгованості, однак, не можуть бути враховані судом при наданні розстрочки виконання рішення. Крім того, скаржник вказує, що в процесі реорганізації ТОВ «САЮЗ» шляхом виділу з товариства утворено ТОВ «Модуль ІТП», яке є правонаступником ТОВ «САЮЗ» і несе субсидіарну відповідальність за виконання останнім зобов'язань тому до вказаного товариства також подано позов про стягнення заборгованості за поставлений ТОВ «САЮЗ» товар. Апелянт наголошує, що вказаному товариству передано активи ТОВ «САЮЗ», що і спричинило відсутність в останнього коштів для погашення заборгованості перед Компанією BELTRADE Sp. Z o.o., при цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не повідомив суд про наявність правонаступника.

Представник стягувача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року у справі №921/197/18 про розстрочку рішення Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18 та відмовити у задоволенні заяви боржника.

Представник боржника проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 29 січня 2019 року). Зокрема, зазначав, що добросовісно сплачує присуджену до стягнення за рішенням суду заборгованість згідно графіку, затвердженого судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Одночасно, наголошував, що заборгованість виникла внаслідок поставки бракованого (неякісного) товару. Крім цього, звертав увагу суду, що сплата заборгованості одним платежем спричинить негативні наслідки для підприємства боржника, а сплата заборгованості частинами, так як затверджено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є позитивним і для боржника і для стягувача, оскільки як не заперечується сторонами боржник вчасно сплачує заборгованість згідно такого графіку, а стягувач має змогу отримати свої кошти.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.ч.3,4,5 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У п.7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що

У п.7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п.7.2 вказаної вище постанови Пленуму ВГС України).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у цій справі присуджено до стягнення з ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «САЮЗ» на користь Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.) 124073 євро 74 євроцентів (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становило 3 799 001 грн 44 коп.), 94174 грн 44 коп. 3% річних від простроченої суми заборгованості. Крім того, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 59 086,56 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Відповідно до висновку ОСОБА_6 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Станом на час винесення оскаржуваної ухвали 05 листопада 2018 року боржником на виконання рішення господарського суду у цій справі сплачено 4500 євро, а саме: 18 липня 2018 року 1 500 євро, 17 вересня 2018 року 1 500 євро та 10 жовтня 2018 року 1 500 євро, що підтверджується долученими копіями банківських виписок. Поряд з цим, перераховані 18 липня 2018 року кошти в сумі 1 500 євро враховані судом при прийнятті судом рішення і провадження в цій частині позовних вимог закрито за відсутністю предмету спору.

Станом на дату розгляду заяви боржника несплачена сума основної заборгованості становила 121 073,74 євро, і саме вказану суму згідно поданого графіку боржник просив розстрочити терміном на один рік з дня ухвалення рішення про розстрочку, шляхом сплати: з листопада 2018 року до серпня 2019 року по 1500 євро щомісяця, решту суми рівними частинами 53 036,87 євро у вересні 2019 року та 53 036,87 євро у жовтні 2019 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення суду з урахуванням наданої судом розстрочки, боржник сплачує стягувачу заборгованість згідно затвердженого судом графіку. Вказане підтверджено в судовому засіданні представником боржника та не заперечується представником стягувача, тобто боржник повністю виконує рішення суду з урахуванням його розстрочення, що дозволяє стягувачу отримати свої кошти та водночас не призводить до можливих негативних наслідків для підприємства боржника, що в подальшому могло б слугувати підставою для неможливості повного виконання рішення у цій справі.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки ступінь виконання заявником рішення у даній справі впливає в свою чергу і на фінансове становище позивача (стягувача).

Судом враховано негативні наслідки для боржника при примусовому виконанні рішення суду (банкрутство, тощо) і відповідно для стягувача (закриття виконавчого провадження за відсутності майна, коштів тощо, на що посилається стягувач); матеріальні інтереси обох сторін; їх фінансовий стан; а також можливість боржника виконати судове рішення при наданні розстрочки.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність боржником обставин, які свідчать про ускладнення чи неможливість виконання судового рішення у цій справі, та є підставою для розстрочення виконання рішення у цій справі на підставі ст.331 ГПК України.

Поряд з тим, правильно застосувавши положення ч.5 ст.331 ГПК України, якою передбачено, що розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви боржника, шляхом розстрочення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 23 липня 2018 року у справі №921/197/18 в частині залишку основного боргу в сумі 121 073 євро 74 євроцентів (що станом на дату подачі позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить 3 707 144 грн 74 коп.) шляхом сплати: до 30 листопада 2018 року 13452,64 євро; до 31 грудня 2018 року 13452,64 євро; до 31 січня 2019 року 13452,64 євро; - до 28 лютого 2019 року 13452,64 євро; до 31 березня 2019 року 13452,64 євро; до 30 квітня 2019 року 13452,64 євро; до 31 травня 2019 року 13452,64 євро; до 30 червня 2019 року 13452,64 євро; до 23 липня 2019 року 13452,62 євро. Одночасно суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні решти вимог заяви, оскільки запропонований заявником графік погашення заборгованості складений без урахування вимог ч.5 ст.331 ГПК України (розстрочка не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення суду).

У звязку з наведеним, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви боржника про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання (п.24).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про розстрочку виконання рішення суду, відтак, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року у справі №921/197/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Компанії BELTRADE Sp. Z o.o. (ОСОБА_3 З о.о.) без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №921/197/18 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 11 березня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Мирутенко О.Л.