ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1146/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач),

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 (ухвалене суддею Боєва О.С., повне рішення складено 08.10.2018) у справі №908/1146/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім"

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

та до співвідповідача Управління державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області

про відшкодування шкоди в розмірі 314 749,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про відшкодування за рахунок держави немайнової шкоди в розмірі 314 749,32 грн., завданої бездіяльністю Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області та її правонаступником Запорізькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах № 808/2973/15 та № 808/3860/16. Також Товариство просить визначити порядок виконання рішення шляхом стягнення з державної казначейської служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" 314 749,32 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 позов задоволено частково: стягнено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" немайнову шкоду в розмірі 108 648,78 грн.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 у справі №808/2973/15 задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про скасування податкової вимоги. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 345-23 від 16.03.2015 на загальну суму 232 457, 00 грн., в тому числі авансовий внесок з податку на прибуток за лютий 2015 в сумі 37 278, 00 грн., та податок на прибуток за 2014 рік в сумі 195 179, 00 грн., прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління фіскальної служби у Запорізькій області про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 № 41. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" 464, 91 грн. судового збору.

Дана постанова набрала законної сили.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2017 у справі № 808/3860/16, прийнятою за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового боргу, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового боргу. Скасовано суму податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" у розмірі 476 112, грн. 09 коп., визначену у податковій вимозі від 23.11.2016 № 4662-17, прийняту Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя). Скасовано податкову вимогу від 23.11.2016 № 4662-17 на загальну суму 476 112 грн. 09 коп., прийняту Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" судовий збір у розмірі 7 141 грн. 68 коп.

Ця постанова набрала законної сили 04.08.2017.

В подальшому, а саме 21.04.2016, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято постанову (ВП № 50905805), згідно з якою відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа (виконавчий лист № 808/2973/15, виданий 19.04.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом) та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 808/2973/15, виданого 19.04.2016, з тих підстав, що виконання рішення не передбачає застосовування заходів примусового виконання.

Також, 23.02.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено повідомлення № 2748-8034, що адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю "Техенергохім", про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Цим виконавчим документом є виконавчий лист № 808/3860, виданий 15.02.2018 Запорізьким окружним адміністративним судом, про скасування суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" у розмірі 476 112, грн. 09 коп., визначеної у податковій вимозі від 23.11.2016 № 4662-17, прийнятій Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя); про скасування податкової вимоги від 23.11.2016 № 4662-17 на загальну суму 476 112, грн. 09 коп., прийнятої Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя). Підставою для повернення виконавчого документу слугували ті обставини, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Бездіяльність відповідача щодо виконання вищевказаних судових рішень Запорізького окружного адміністративного суду і стала підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом, що розглянуто і вирішено у даній справі.

Суд першої інстанції зазначив і про те, що наслідком невиконання відповідачем рішень у вказаних справах № 808/2973/15 від 06.07.2015 та № 808/3860/16 від 01.06.2017, стала також необхідність подання ТОВ "Техенергохім" позову у справі №808/789/18 про визнання протиправними дій Вознесенівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо зарахування коштів, сплачених ТОВ "Техенергохім" платіжними дорученнями №2016 та №2817, в рахунок погашення податкового боргу, скасованого судовим рішення у справі № 808/3860/16. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2018, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018, зазначені позовні вимоги задоволено. В даному рішенні судом, зокрема, встановлено, що після набрання 04.08.2017 законної сили судовим рішенням по справі № 808/3860/16 про скасування податкового боргу, відповідач зобовязаний був на виконання судового рішення самостійно відкоригувати дані в інтегрованій картці позивача, що останнім здійснено не було. Податковий борг, який був предметом розгляду по справі №808/3860/16 у розмірі задоволених позовних вимог про скасування суми податкового боргу у розмірі 476112,09 грн., не був вилучений, а у подальшому погашався поточними коштами платника податків ТОВ "Техенергохім" згідно із хронологічною черговістю його виникнення. Суд першої інстанції вважав, що обставини щодо бездіяльності Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо невиконання судових рішень у вищезазначених адміністративних справах, що повязані між собою, є встановленими та не потребують доказування. Суд першої інстанції зазначив, що законодавством передбачено, що податкова вимога скасовується у зв'язку із прийняттям органом доходів і зборів (контролюючим органом, на який згідно з Податковим кодексом України покладається виконання функції формування податкових вимог) рішення про її скасування, тобто сам контролюючий орган має повноваження скасувати податкову вимогу, в тому числі і на підставі судового рішення, яким вона скасована. Встановлена судом бездіяльність Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, що виразилася у неправомірному ухиленні відповідача протягом тривало часу від виконання обов'язку, що виник з судових рішень, які набрали законної сили та є обовязковими для виконання на всій території України, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої порушуються права позивача. Неможливість для позивача домогтися виконання судового рішення, становить втручання у його право на мирне володіння майном, як то визначено у першому Протоколі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розповсюдження недостовірної інформації щодо наявності у ТОВ "Техенергохім" податкового боргу формує негативну оцінку про позивача, як учасника правовідносин, і як результат зниження його ділової репутації й майнові втрати. При цьому, наслідки у вигляді немайнової шкоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належних доказів вжиття заходів щодо виконання судових рішень по справах №808/2973/15 та №808/3860/16 щодо скасування податкового боргу (податкових вимог) відповідач не надав, відсутність факту виконання вказаних рішень не заперечив та не спростував. Оцінивши обставини справи та доводи позивача в частині розрахунку суми шкоди, суд дійшов до висновку про обґрунтованість прийняття за розрахункову величину суми судового збору, сплаченого позивачем за подання адміністративних позовів, оскільки за результатами їх розгляду останній правомірно очікував на відновлення своїх прав, яке фактично не реалізовано у звязку із зволіканням відповідача. Місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, застосувавши, з урахуванням розумності та справедливості, кількість повних місяців, протягом яких, станом на час розгляду справи, відповідачем не виконувалися судові рішення, а саме: (464,91 х 34 повних місяця) + (7141,68 х 13 повних місяців) = 108648,78 грн. Крім того, суд першої інстанції посилається на ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої шкода завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою. Статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з бюджетними коштами. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України визначено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011). Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державного казначейства України. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Органи Казначейства, зокрема: вживають заходів до виконання виконавчих документів; розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження (п. 4 Порядку).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 у справі № 908/1146/18 в частині задоволення позовних вимог; просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ТОВ "Техенергохім" відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області жодним чином не порушувала права та не завдавала шкоди ТОВ "Техенергохім", оскільки на контролюючий орган не покладено функцію контролю за перерахування банківськими установами грошових коштів платників податків. Апелянт посилається на п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", згідно з приписами якого банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Апелянт вважає, що проведення самого переказу грошей є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система, а відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ. Крім того, апелянт посилається на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 808/2973/15, відповідно до якої судом встановлено той факт, що ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" всупереч умовам договору, банківських рахунків від 10.08.2017 року № 27045 не було здійснено перерахування коштів до Державного бюджету України, що також підтверджується копіями виписок ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Тому, апелянт вважає, що позов про відшкодування шкоди повинен бути пред'явлений до ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Також, апелянт зазначає, що станом на 07.12.2018, контролюючим органом судові рішення по адміністративним справам № 808/2973/15 та № 808/3860/16 виконані в повному обсязі, відповідно податковий борг відсутній, грошові кошти були зараховані за призначенням, вказаним у платіжних дорученнях, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ "Техенергохім".

02.01.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначило, що апелянт підмінює термін "сплата" на термін "зарахування" та зазначає, що Головне управління ДФС у Запорізькій області не заперечує проти того, що податки сплачені, а навпаки, обґрунтовує свої заперечення відсутністю надходження та зарахування до бюджету сплачених ТОВ "Техенергохім" податків. Позивач вважає, що терміни "зарахування" і "сплата податків, зборів (обов'язкових платежів)" не тотожні, момент зарахування відповідних сум до бюджету є бюджетними відносинами, а платник податків не є суб'єктом бюджетних відносин. Процедура зарахування відповідних сум до бюджету знаходиться поза впливом платників податків. Момент зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) не збігається з моментом їх сплати. Виконання платником податкового обов'язку по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) пов'язано з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань. У разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів.

Позивач зазначає, що оплатив податки ще у 2015 році, факт сплати неодноразово встановлено судовими рішеннями, але відповідач тільки у грудні 2018 року виконав рішення судів - вніс до картки особового рахунку позивача зміни по зменшенню податкового боргу позивача з податку на прибуток. Тобто, за доводами позивача, 3,5 роки діяльність підприємства була обмежена внаслідок поширення відповідачем інформації про наявність податкового боргу і не наданням довідок про відсутність заборгованості по сплаті податків. Позивач зазначає, що без такої довідки підприємство не мало можливості приймати участь у тендерних закупівлях, не мало можливості користуватися банківськими кредитами, не мало можливості розпоряджатися власним майном (внаслідок дії податкової застави) та інші обмеження. Крім того, позивач зазначає, що апелянт посилається на ту обставину, що на контролюючий орган не покладено функцію контролю за перерахуванням банками грошових коштів платників податків, проте на позивача також не покладено функцію контролю за перерахуванням банками грошових коштів.

Крім того позивач зазначає, що коли ліквідатор Банку "Фінанси та Кредит" виконає всі ліквідаційні процедури і розрахується з кредиторами, відповідач зможе застосувати до банка пені та штрафи згідно пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України. Отже у держави будуть неочікувані придбання у вигляді додаткових штрафів та пені.

Також, позивач вважає помилковим твердження апелянта стосовно того, що Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області жодним чином не порушувала права та не завдавала шкоди ТОВ "Техенергохім", оскільки відповідно до листа № 43977/10/08-01-17-02-10 від 06.12.2018, ГУ ДФС у Запорізькій області повідомила про поновлення порушених прав шляхом приведення інтегрованих карт платника податків у відповідність до рішення Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2019 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області.

11.02.2019 (електронною поштою без ЄЦП) та 14.02.2019 (через відділення поштового звязку "Укрпошта") на адресу апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну від Управління державної казначейської служби України у м. Запоріжжі, в якому останнє зазначило наступне. Відповідно до Положення про Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 № 124 (зі змінами), Управління є територіальним органом Державної казначейської служби України, підпорядкованим Державній казначейській службі України та Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області, основним завданням якого є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Управління здійснює казначейське обслуговування коштів Вознесенівського району міста Запоріжжя. Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (Порядок № 845). Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Співвідповідач також зазначає, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Також, посилається на те, що Державною казначейською службою України, а не її територіальними органами здійснюється виконання судових рішень про стягнення з Державного бюджету України шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, тобто виконання відповідних судових рішень є виключно компетенцією Державної казначейської служби

України. Разом з тим, співвідповідач, за його твердженням, здійснює лише технічну функцію прийому документів від стягувача для безспірного списання коштів державного бюджету та не має права проводити операції із коштами бюджету на відшкодування шкоди за рішенням суду. У звязку з вищенаведеним Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі вважає себе неналежним відповідачем у даній справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 у справі №908/1146/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.01.2019 о 11:30.

В судовому засіданні 22.01.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 12.02.2019.

В судовому засіданні 12.02.2019 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши виступи представників позивача та відповідача у судових дебатах, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.07.2015 постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/2973/15 (а.с. 11-15 т.1) задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 345-23 від 16.03.2015 на загальну суму 232457,00 грн., прийняту ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області; визнано протиправним та скасовано рішення податкової інспекції про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 № 41. Стягнуто з державного бюджету України на користь ТОВ "Техенергохім" 464,91 грн. судового збору.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2017 у справі № 808/3860/16 (а.с. 16-22 т.1) задоволено адміністративний позов ТОВ "Техенергохім" до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя) про скасування податкового боргу: скасовано суму податкового боргу ТОВ "Техенергохім" у розмірі 476112,09 грн., визначену у податковій вимозі № 4662-17 від 23.11.2016, прийнятій Запорізькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС (відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя) та скасовано вказану податкову вимогу. За рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 7141,68 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постанова від 06.07.2015 у справі № 808/2973/15 набрала законної сили 28.10.2015, у справі № 808/3860/16 - набрала законної сили 04.08.2017.

Відповідно до змісту ст.ст. 3, 4 Закону України № 3262-IV "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції забезпечено ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень є загальнодоступною.

Також, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.04.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято постанову (ВП №509005805) про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа № 808/2973/15, виданого 19.04.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом, з тих підстав, що предявлений виконавчий лист не містить вказівки щодо особи, яка повинна вчинити дії, відсутні вказівки щодо дії, яку боржник зобовязаний вчинити, у звязку з чим дані обставини унеможливлюють примусове виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження (а.с. 51-52 т.1).

23.02.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено повідомлення (вих. № 2748-8034), відповідно до якого, повернуто без прийняття до виконання виконавчий документ виконавчий лист № 808/2973/15, виданий 19.04.2016 (а.с. 53-54 т.1). Підставою повернення виконавчого документу значиться виконання рішення не передбачає застосовування заходів примусового виконання.

Відповідно до відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 22.02.2017 внесено запис про припинення юридичної особи Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, у звязку з реорганізацією установи; її правонаступником є Запорізька обєднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області (відповідач у даній справі).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.ст. 8, 19 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 2, ч. 5 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі, відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обовязку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 12, ст. 15, ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Із аналізу положень вищенаведеного законодавства слідує, що моральна (немайнова) шкода, це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона полягає у применшенні немайнового блага. Обєктом правопорушення є немайнове право: здоровя, честь, гідність, ділова репутація тощо. Термін моральна шкода застосовують переважно до фізичних осіб, тоді як до юридичних осіб застосовується поняття немайнової шкоди. Це шкода, заподіяна порушенням законних немайнових прав юридичних осіб. Її наслідками є приниження репутації, формування негативної оцінки як учасника правовідносин, і як результат зменшення контрагентів, а отже, і майнові втрати.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 у справі № 808/2973/15 встановлено, що у позивача ТОВ "Техенергохім" відсутній податковий борг та відсутні підстави для надсилання податкової вимоги № 345-23 від 16.03.2015 на загальну суму 232457,00 грн., яку визнано судом протиправною та скасовано.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2017 у справі № 808/3860/16 встановлено, що після оскарження податкової вимоги № 345-23 від 16.03.2015 та набрання постановою у справі № 808/2973/15 законної сили, в інтегрованій картці платника ТОВ "Техенергохім" надалі обраховується податковий борг, а також пеня. На дату винесення податкової вимоги № 466-17 від 23.11.2016 сума 476112,09 грн. неправомірно визначена як податковий борг, оскільки після 28.10.2015 контролюючий орган повинен був виконати судове рішення щодо скасування податкової вимоги № 345-23 від 16.03.2015 на суму 232457,00 грн. з відображенням у інтегрованій картці платника податку, що, в свою чергу, дозволило б зараховувати подальші платежі позивача за напрямком їх сплати. Відповідно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування суми податкового боргу товариства у розмірі 476112,09 грн., визначеному у податковій вимозі № 4662-17 від 23.11.2016, та скасовано вказану податкову вимогу.

Як вбачається з рішення суду, місцевий господарський суд, з метою перевірки факту бездіяльності відповідача щодо невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 808/3860/16 від 01.06.2017, який підтверджено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.03.2018 у справі № 808/4165/17, на який посилається позивач, шляхом перевірки в Єдиному реєстрі судових рішень на веб-порталі судової влади України, встановив, що ТОВ "Техенергохім" зверталося із адміністративним позовом до відповідача Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 808/3860/16 та стягнення суми 476112,09 грн. майнової шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача та бездіяльністю.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.03.2018 у справі № 808/4165/17, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/3860/16 від 01.06.2017, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 відмолено у задоволенні заяви відповідача про розяснення виконання судового рішення від 01.06.2017 у справі №808/3860/16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наслідком невиконання відповідачем рішень у справах № 808/2973/15 від 06.07.2015 та № 808/3860/16 від 01.06.2017, стала також необхідність подання ТОВ "Техенергохім" позову у справі №808/789/18 про визнання протиправними дій Вознесенівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо зарахування коштів, сплачених ТОВ "Техенергохім" платіжними дорученнями №2016 та №2817, в рахунок погашення податкового боргу, скасованого судовим рішення у справі № 808/3860/16.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2018, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018, зазначені позовні вимоги задоволено. Судом, зокрема, встановлено, що після набрання 04.08.2017 законної сили судовим рішенням по справі № 808/3860/16 про скасування податкового боргу, відповідач зобовязаний був на виконання судового рішення самостійно відкоригувати дані в інтегрованій картці позивача, що останнім здійснено не було. Податковий борг, який був предметом розгляду по справі №808/3860/16 у розмірі задоволених позовних вимог про скасування суми податкового боргу у розмірі 476112,09 грн., не був вилучений, а у подальшому погашався поточними коштами платника податків ТОВ "Техенергохім" згідно із хронологічної черговості його виникнення.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено обставини бездіяльності Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо невиконання судових рішень у вищезазначених адміністративних справах, що повязані між собою та не потребують доказування.

Відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно з п. 60.5 ст. 60 цього Кодексу у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, з наступними змінами та доповненнями, стосовно кожного платника податків, взятого на облік у контролюючому органі згідно з цим Порядком, формується облікова справа. Ведення облікових справ платників податків здійснюється із дотриманням правил діловодства.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Відповідно до пунктів 2.1, 6.1 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №576, який був чинним до 08.09.2017 та діяв на час набрання рішеннями у адміністративних справах № 808/2973/15 та № 808/3860/16 законної сили, податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога вважається відкликаною, зокрема: з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування податкової вимоги; у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі. Аналогічні положення містяться у пунктах 1 розділів ІІ, VІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, що набрав чинності 08.09.2017.

Отже, законодавством передбачено, що податкова вимога скасовується у зв'язку із прийняттям органом доходів і зборів (контролюючим органом, на який згідно з Податковим кодексом України покладається виконання функції формування податкових вимог) рішення про її скасування, тобто сам контролюючий орган має повноваження скасувати податкову вимогу, в тому числі і на підставі судового рішення, яким вона скасована.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин (ст. 7 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлена судом бездіяльність Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, що виразилася у неправомірному ухиленні відповідача протягом тривало часу від виконання обов'язку, що виникло з судових рішень, які набрали законної сили та є обовязковими для виконання на всій території України, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої порушуються права відповідача. Неможливість для позивача домогтися виконання судового рішення, становить втручання у його право на мирне володіння майном, як то визначено у першому Протоколі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розповсюдження недостовірної інформації щодо наявності у ТОВ "Техенергохім" податкового боргу формує негативну оцінку про позивача, як учасника правовідносин, і як результат зниження його ділової репутації й майнові втрати. При цьому, наслідки у вигляді немайнової шкоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Для правильного вирішення спору, юридичне значення має факт бездіяльності відповідача щодо виконання судових рішень, а отже зволікання у відновленні порушених прав позивача, що був змушений неодноразово здійснювати їх захист в судовому порядку. Причини такого невиконання в даному випадку судом не досліджуються, тому посилання відповідача на несвоєчасне перерахування коштів банком, який і повинен відшкодовувати шкоду, є необґрунтованим. Статтею 1173 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що підлягає застосуванню в даному випадку, встановлено відшкодування шкоди незалежно від вини органів, визначених у цій статті.

При цьому слід враховувати, що задоволення судом позовних вимог, шляхом скасування податкових вимог, викладено в резолютивній частині рішення в імперативній формі та не потребує вчинення додаткових примусових дій в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання судових рішень підлягає невідкладній реалізації з дня набрання ними законної сили в порядку, який визначено податковим законодавством.

Належних доказів вжиття заходів щодо виконання судових рішень по справах №808/2973/15 та №808/3860/16 щодо скасування податкового боргу (податкових вимог) відповідач не надав, відсутність факту виконання вказаних рішень не заперечив та не спростував.

Немайнова шкода, належна до компенсації, визначена позивачем, виходячи з такого розрахунку: розмір судового збору, сплачений позивачем за здійснення правосуддя у вказаних адміністративних справах, помножений на кількість тижнів прострочення виконання кожного з судових рішень у цих справах, починаючи з дати набрання ними законної сили, а саме: (464,91 х 124 тижня) + (7141,68 х 36 тижнів) = 314749,32 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість прийняття за розрахункову величину суми судового збору, сплаченого позивачем за подання адміністративних позовів, оскільки за результатами їх розгляду останній правомірно очікував на відновлення своїх прав, яке фактично не було реалізовано у звязку із зволіканням відповідача.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог, застосувавши, з урахуванням розумності та справедливості, кількість повних місяців, протягом яких, станом на час розгляду справи, відповідачем не виконувалися судові рішення, а саме: (464,91 х 34 повних місяця) + (7141,68 х 13 повних місяців) = 108648,78 грн.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_1 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_1 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_1 Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною ОСОБА_1 Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, статтею 56 Конституції України, статтями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_1 Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, ОСОБА_1 Крим або орган місцевого самоврядування.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, який і реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної ОСОБА_1 Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною ОСОБА_1 Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

В господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Відповідно, у даній справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у даному випадку є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Відповідно, у спорах за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. Наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі не вимагається.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 26.07.2018 у справі 907/769/17.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку стосовно того, що відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державного казначейства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Відповідно до п. 35 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Органи Казначейства, зокрема: вживають заходів до виконання виконавчих документів; розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження (п. 4 Порядку).

Пунктом 36 вказаного Порядку встановлено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Враховуючи вищевикладене, законодавством визначено спеціальний порядок виконання судових рішень про відшкодування державою шкоди на підставі відповідних виконавчих документів шляхом їх подання до відповідного органу Казначейства. Таким чином, викладена в прохальній частині позовної заяви вимога про встановлення порядку виконання рішення, шляхом стягнення суми шкоди безпосередньо з Державної Казначейської служби України, є безпідставною. Резолютивна частина рішення у зазначених спорах не повинна містити відомостей про субєкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16. Щодо доводів апелянта, що він є контролюючим органом і на нього не покладено функцію контролю за перерахування банківськими установами грошових коштів платників податків, то в даній справі предметом позову є бездіяльність органу виконавчої влади, яка полягає у не внесенні відомостей, відповідно до рішень судів, стосовно відсутності у позивача податкової вимоги. Як вже зазначалось, саме на контролюючий орган покладено повноваження щодо скасування податкової вимоги.

З огляду на наведене вище, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 у справі №908/1146/18 задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 у справі №908/1146/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 у справі №908/1146/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2019

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко