РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2019Справа № 910/13395/18

За позовом Національного банку України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного

захисту бізнесу «Дельта М»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська

компанія «Гарант»

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Порало Т.І., довіреність № 18-0014/55889 від 18.10.2018

Бірюкова О.А., довіреність № 18-0014/17531 від 28.03.2018

від відповідача-1 Сич О.Ю., ордер серії КС № 463260 від 02.10.2018

від відповідача-2 Голуб М.В., ордер серії КВ № 426756 від 30.10.2018

СУТЬ СПОРУ:

08.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного банку України про визнання договору № 043 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором № 14/10-191 від 14.12.2006; про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору № 043 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії).

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що оспорюваний договір цесії всупереч п. 13 Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 369 від 28.08.2001 (далі - Положення) та п. 4.1. договору про управління, укладено за нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена НБУ; всупереч вимог Положення, включено до договору цесії умову про перехід прав вимоги до нового кредитора одразу після укладення оскаржуваного договору, а не після надходження грошових коштів на накопичувальний рахунок, відкритий управителю в НБУ; всупереч вимог ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» спірний договір цесії нотаріально не посвідчений.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13395/18 від 11.10.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

17.10.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13395/18; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.11.2018.

08.11.2018 від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач-1 не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач-1 вважає, що договір цесії укладений у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням повноважень управителя, встановлених Положенням, договором про управління та за погодження НБУ, що підтверджується рішеннями НБУ № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015. Вважає, що позивачем не наведено в чому полягає порушення його прав та законних інтересів.

12.11.2018 від відповідача-2 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач-2 не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач-2 посилається на те, що відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними у вирішенні питань при укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору, а відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність правочину в цілому. Зазначає, що за договором цесії не відбулося відступлення права вимоги за іпотечним договором. Вважає, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав та інтересів при зверненні з даним позовом. Крім цього, відповідачем-2 заявлено про застосування строку позовної давності.

14.11.2018 позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача-1, в якій позивач зазначає, що Національний банк України своїм рішенням погодив відповідачу-1 як управителю, чіткі умови, порядок та ціну продажу активів Банку. В свою чергу відповідач-1 мав здійснити продаж активів Банку за ціною не нижче 1.639.013,00 грн та 322.463,00 грн відповідно, з дотриманням процедури встановленої НБУ у рішеннях № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015. Незалежно від того, якою особою вважав себе відповідач-1 під час продажу активів Банку, він допустив порушення і як управитель, оскільки самовільно знизив вартість продажу активів, і як управитель з правами наданими ліквідатору згідно глави 10 розділу VІ Положення № 369, оскільки зобов'язаний був включити, однак не включив, до договорів цесії умову про перехід до нового кредитора права вимоги після надходження коштів на накопичувальний рахунок. Згідно актів приймання-передачі доданих до договорів цесії, відповідач-1 передав відповідачу-2 і кредитний договір і відповідні договори забезпечення. Передача новому кредитору прав вимоги у відмінному обсязі чим обсяг який існував у первісного кредитора, оспорюваним договором цесії не передбачено. Отже, відповідач-1 передав відповідачу-2 згідно оспорюваного договору цесії, право вимоги і за кредитним договором і за договором забезпечення до нього. Договір про управління укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В, та зареєстрований в реєстрі за номером № 3960. У даному випадку продаж активів Банку було здійснено всупереч рішенням № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 по заниженій вартості активів. Результатом чого є порушення прав та майнових інтересів вигодонабувачів, що має прояв у неотриманні останніми задоволення своїх вимог у тому розмірі на який могли розраховувати якщо б відповідач-1 здійснив належне управління активами. Оскільки відповідач-1 ухилився від виконання свого обов'язку перед НБУ в частині здійснення продажу активів у відповідності до вказаних рішень це призвело до порушення прав та інтересів НБУ як контролюючого органу.

20.11.2018 позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача-2, в якій позивач зазначає, що НБУ рішенням погодив відповідачу-1 як управителю, чіткі умови, порядок та ціну продажу активів Банку. В свою чергу відповідач-1 мав здійснити продаж активів Банку за ціною не нижче 1.639.013,00 грн та 322.463,00 грн відповідно, з дотриманням процедури встановленої Національним банком України у рішеннях № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015. Незалежно від того, якою особою вважав себе відповідач-1 під час продажу активів Банку, відповідач-1 допустив порушення і як управитель, оскільки самовільно знизив вартість продажу активів, і як управитель з правами наданими ліквідатору згідно глави 10 розділу VІ Положення № 369, оскільки зобов'язаний був включити, однак не включив до договорів цесії умову про перехід до нового кредитора права вимоги після надходження коштів на накопичувальний рахунок. Платіжне доручення № 89 від 26.10.2018 не доводить факт сплати відповідачем-2 грошових коштів у розмірі 4.000,00 саме за оспорюваних договором. Згідно актів приймання-передачі доданих до договорів цесії, відповідач-1 передав відповідачу-2 і кредитний договір і відповідні договори забезпечення. Передача новому кредитору прав вимоги у відмінному обсязі чим обсяг який існував у первісного кредитора, оспорюваним договором цесії не передбачено. Таким чином, відповідач-1 передав відповідачу-2 згідно оспорюваного договору цесії, право вимоги і за кредитним договором і за договором забезпечення до нього. Договір про управління укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В, та зареєстрований в реєстрі за номером № 3960. Таким чином право відповідача-1 на відчуження прав вимоги за кредитними договорами виникло на підставі нотаріально посвідченого договору. У даному випадку продаж активів Банку було здійснено у супереч рішенням № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 по заниженій вартості активів. Результатом чого є порушення прав та майнових інтересів вигодонабувачів, що має прояв у неотриманні останніми задоволення своїх вимог у тому розмірі на який могли розраховувати якщо б відповідач-1 здійснив належне управління активами. Дії відповідача-1 як управителя безпосередньо порушують права та інтереси НБУ як вигодо набувача та як контролюючого органу. Повідомлення про відступлення відповідачем-1 прав вимоги на користь відповідача-2 за 51 кредитним договором, було надіслано на адресу Банку лише 06.11.2015, а тому позивач не пропустив встановлений законом строк для звернення до суду.

20.11.2018 відповідачем-2 подано до суду клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (124 фізичних осіб, що вказані у додатку 2 до договору управління від 20.11.2013).

В підготовчому засіданні 20.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання відповідача-2 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору не може вплинути на права або обов'язки вказаних у клопотанні фізичних осіб.

В підготовчому засіданні 20.11.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 06.12.2018.

26.11.2018 від відповідача-1 до суду надійшли заперечення, в яких вказує на те, що позивач у рішеннях № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 надав дозвіл на проведення продажу активів Банку за ціною останнього аукціону. Зважаючи що Національний банк України приймаючи рішення про погодження посилається на листи від 28.04.2015 та 12.06.2015 використання слів НБУ «за ціною останнього аукціону» - говорить, що погоджено проведення як першого, так і повторного аукціону, а продаж має здійснюватися за ціною останнього аукціону. Національним банком України не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом необхідності включення в договір відступлення пункту про перехід права вимоги після сплати коштів та не доведено, чому пункт, який поширюється на ліквідатора відповідно до Положення № 369 має застосовуватися до управителя, більше того у своїй відповіді на відзив, НБУ сам слушно зазначає, що це абсолютно різні особи ї їх права та обов'язки регулюються різними нормами. Оскільки договір відступлення спрямований на перехід права вимоги за основним зобов'язанням, він укладався у простій формі, як і кредитний договір. Вважає, що позивач не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними вимогами про визнання укладених правочинів недійсними; Національним банком України вибрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

26.11.2018 від відповідача-2 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає наступне. У рішенні НБУ № 255 від 25.05.2015 зазначено - у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону. Зважаючи, що у своєму рішенні НБУ посилається на лист відповідача-1 від 28.05.2015 в якому зазначено вартість активів, яку використовує НБУ та в якому передбачено проведення двох аукціонів з уцінкою вартості активів, а також зважаючи, що НБУ зазначив здійснити продаж саме за ціною останнього аукціону - можна зробити висновок про безпідставність твердження позивача щодо невідповідності ціни. Те ж саме стосується і продажу 10 активів, погоджених рішенням № 414 від 05.08.2015. Відповідач-1 не являється ліквідатором, а являється управителем та керується нормами, які застосовуються до управителя. Відповідно до Положення № 369 та договору управління, управитель самостійно визначає способи продажу активів які погоджує їх з НБУ. Обраний спосіб продажу не заборонено договором управління та Положенням № 369, а те, що Товариство вибрало такий спосіб продажу не зобов'язує його керуватися норами, які стосуються ліквідатора. НБУ зазначає, що управитель та ліквідатор це різні особи, їхня діяльність регулюються різними нормами законодавства та необґрунтовано, без зазначення будь-якої норм вказує на недотримання відповідачем-1, як управителем, норми Положення № 369, що стосуються ліквідатора. Договір відступлення являється відступленням права вимоги за основним зобов'язанням та не несе наслідків переходу права вимоги за похідними зобов'язаннями (без укладення договорів про відступлення прав по договорам застави/іпотеки), таким чином, оскільки кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, то й договори відступлення укладалися у простій формі. Таким чином, твердження позивача, що договір відступлення являється недійсним, оскільки в ньому значиться, що до нового кредитора переходять права кредитора за всіма договорами що забезпечують виконання зобов'язання відповідного позичальника за кредитним договором не відповідає дійсності. Вважає, що НБУ, як наглядовий орган не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними заявами про визнання укладених правочинів недійсними. Відповідно до ст. 1043 Цивільного кодексу України НБУ має право звертатися з позовною заявою про відшкодування упущеної вигоди в наслідок неналежних дій управителя, а не з позовною заявою про скасування договорів укладених управителем.

В підготовчому засіданні 06.12.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.12.2018.

В підготовчому засіданні 20.12.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

21.01.2019 відповідачем-1 подано до суду заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення.

22.01.2019 відповідачем-2 подано до суду заяву про направлення доказів про розмір витрат, які сторона сплатила у зв'язку з розглядом справи, протягом п'яти днів з моменту винесення рішення.

22.01.2019 відповідачем-1 до суду подано пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.01.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 05.02.2019.

В судовому засіданні 05.02.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 12.02.2019.

В судовому засіданні 12.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.12.2009 постановою Правління Національного банку України № 713 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» прийнято рішення з 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ «Банк регіонального розвитку» та ініційовано процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 між Національним банком України, Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» в особі ліквідатора Євсієнка Ігоря Савелійовича (далі - установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - управитель), укладено договір про передавання в управління непроданих активів (далі - договір про управління).

Пунктом 1.1. договору про управління визначено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (далі - активи), а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Вигодонабувачами за договором про управління є кредитори установника управління, які на дату підписання договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (далі - перелік вигодонабувачів) та розрахунки з якими не проведені. Перелік вигодо набувачів з визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п.п. д) п. 2.2. договору управління управитель у своїй діяльності зобов'язується дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Підпунктом б) п. 2.5 договору про управління визначено, що Національний банк України зобов'язується приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін з дня надходження до Національного банку України відповідного звернення управителя.

Пунктом 4.1. договору про управління визначено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

Так, на виконання вимог зазначеного договору про управління, управителю передано в управління активи, в тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87.731.589,17 грн (додаток 1 до договору про управління).

30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - новий кредитор) було укладено договір № 043 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 14/10-191 від 14.12.2006 на платній основі за ціною 28.000,00 грн.

Відповідно до п. 1.6.1 зазначеного договору після підписання цього договору новий кредитор на протязі одного місця перераховує первісному кредитору грошові кошти 28.000,00 грн на накопичувальний рахунок управителя.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 05.08.2009), цей закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Статтею 96 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Порядок ліквідації банків та передачу непроданих активів банку в управління врегульований «Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства» затвердженим постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 (далі - Положення),

Згідно пункту 13.1 глави 13 Положення ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно п. 13.11 розділу VI Положення управитель відповідно до укладеного тристороннього договору:

- відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку;

- набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку;

- управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку;

- задовольняє вимоги кредиторів банку.

10.06.2014 відповідач-1, керуючись п.п. 2.5, 4.1 договору управління, у відповідності до п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення, звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду із листом-погодженням № 06/06-2014 від 06.06.2014 щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, в якому з урахуванням викладених в листі обставин, просив надати відповідачеві-1 попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам.

Листом від 01.07.2014 за № 55-013/34115 позивач у відповідь повідомив, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення № 369, та повернув пакет документів наданих листом № 06/06-2014 від 06.06.2014.

Відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 27.01.2015 щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, в якій просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним, договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом, через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2.802.119,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1.961.483,30 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по коленому з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014).

Позивачем понад 6 місяців не приймалось рішення про надання погодження на продаж активів АБ «Банк регіонального розвитку», термін дії звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» здійснений TOB «Приват-Консалтинг» 10.11.2014 закінчився, у зв'язку з чим TOB «Приват-Консалтинг» було проведено повторну оцінку вартості майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць станом на 31.03.2015, вартість яких склала 1.961.476,00 грн.

29.04.2015, у зв'язку з виготовленням нового звіту про оцінку активів, відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 28.04.2015 щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв'язку з проведенням нової оцінки, в якому просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1.961.476,00грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1.373.033,20 грн (враховуючи зменшення вартості коленого кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати Управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015).

25.05.2015 позивачем прийнято рішення № 255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», яким зокрема вирішено:

1. Погодити Управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», за ціною не нижчою, ніж ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1.639.013,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_8 договір від 05.12.2006 № 27/10-7211, ОСОБА_9 договір від 15.12.2003 № 27/10-7101, ОСОБА_10 договір від 01.11.2007 № 27/10-912П та договір від 25.12.200 7 № 2 7/10-93 0А, ОСОБА_11 договір від 29.12.2006 № 27/10-746А, Хавченко Д.В. договір від 31.07.2008 № 27/10-997П, ОСОБА_12 договір від 20.12.2005 № 11/02-814-КІ, ОСОБА_13 договір від 22.06.2007 № 11/03-28, ОСОБА_14 договір від 12.03.2007 № 20/Б.в., ОСОБА_15 договір від 14.12.2006 № 14/10-191.

Таким чином, рішенням Національного банку України № 255 від 25.05.2015 надано відповідачеві-1 погодження на продаж 76 активів, в порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 1.639.013,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

10.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Українською універсальною товарною біржею укладено договір-доручення № 100 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ № 255 від 25.05.2015, а саме: лот № 1 - майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у кількості 76 одиниць, без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення ліквідатор забезпечує здійснення рекламних заходів з метою доведення інформації про продаж активів банку до відома покупців після погодження Національним банком порядку продажу активів банку.

Ліквідатор розміщує оголошення про проведення аукціону, конкурсу принаймні в одній загальнодержавній та одній регіональній (місцевій, за місцезнаходженням банку) газеті, у якій розміщуються публікації щодо купівлі-продажу подібних активів, не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати проведення аукціону, конкурсу.

12.06.2015 в газеті «Експрес об'ява» № 22 (5079) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1.639.013,00 грн.

13.06.2015 в газеті «Голос України» № 104 (6108) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1.639.013,00 грн.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення ліквідатор має право прийняти рішення про повторний продаж активу на аукціоні (за конкурсом), якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни, але не більше ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з Національним банком.

03.07.2015 в газеті «Голос України» № 117 (6121) було опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1.147.309,10 грн.

03.07.2015 в газеті «Експрес об'ява» № 25 (5082) було опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1.147.309,10 грн.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Окрім того, 15.06.2015 відповідач-1 звернувся до позивача з відповідною заявою від 12.06.2015, в якій просив надати погодження, щодо продажу майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 10 одиниць, у продажу яких було відмовлено рішенням НБУ № 255 від 25.05.2015.

05.08.2015 Національним банком України прийнято рішення № 414 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», яким зокрема вирішено:

1. Погодити Управителю відчуження майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена субєктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 322.463,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 10 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 12.05.2015, шляхом проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, рішенням Національного банку України № 414 від 05.08.2015 надано погодження на продаж 10 активів, в порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 322.463,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

12.08.2015 між відповідачем-1 та Українською універсальною товарною біржею укладено договір-доручення № 14/1 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ № 414 від 05.08.2015, а саме: лот № 1 - Майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у кількості 10 одиниць, без урахування ПДВ.

14.08.2015 в газеті «Експрес об'ява» № 31 (5088) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 322.463,00 грн.

15.08.2015 в газеті «Голос України» № 150 (6154) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 322.463,00 грн.

01.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

05.09.2015 в газеті «Голос України» № 164 (6168) було опубліковано оголошення про проведення 21.09.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 225 724,10 грн.

04.09.2015 в газеті «Експрес об'ява» № 34 (5091) було опубліковано оголошення, щодо проведення 21.09.2015 року повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 225.724,10 грн.

21.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» визначено, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Оскільки, майно (активи) Банку не були реалізовані на першому та повторному (з уцінкою на 30%) аукціонах, 30.09.2015 між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір цесії № 043 (далі - договір цесії).

Визначення вартості активу, за договором цесії, за якою було реалізовано актив (майно) АБ «Банк регіонального розвитку», здійснювалось відповідно до рішень НБУ № 255 від 25.05.2015 та п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення за ціною не нижче останнього аукціону з врахуванням зниження вартості на 30%, а саме: початкова вартість відповідно до звіту про оцінку від 31.03.2015 - 38.939,00 грн; мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30% - 27.256,60 грн; а продано актив за оспорюваним договором за ціною 28.000,00 грн, що є більшою ніж мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30%.

Таким чином, доводи позивача, що актив при укладанні договору цесії, з врахуванням можливої уцінки визначеної у Положенні, реалізований (відступлений) за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена Національним банком України не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Окрім того, в період з 11.07.2016 по 15.07.2016 Національним банком України проведено планову перевірку, за результатами проведення якої складено довідку з перевірки діяльності TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», якому передано в управління непродані активи Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» за період з 01.11.2014 до 01.07.2016 (далі - довідка).

Згідно розділу 2 довідки, комісією Національного банку України перевірено порядок продажу майна (активів) банку на аукціонах, з проведенням повторних торгів (з уцінкою на 30%), та укладання оскаржуваних договорів цесії, оскільки торги не відбулись. Перевіркою встановлено, що TOB «Саулес фабрика Україна» було відступлено майнові права по 27 кредитним договорам на суму 324.600 грн, а відповідачу-1 відступлено майнові права по 51 кредитному договору на суму 962.800 грн, що відповідає вартості за якою проводилася реалізація активів на повторних торгах.

За результатами перевірки будь яких порушень процедури продажу активів, визначеної Положенням, рішень Національного банку України № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 комісією Національного банку України не виявлено.

З приводу доводів позивача щодо того, що оспорюваний договір цесії не містить умов визначених рішенням Національного банку України та Положенням щодо моменту переходу права вимоги за кредитним договором, слід зазначити, що рішеннями НБУ № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 «Про відчуження TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», надано погодження на відчуження Управителем майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку».

Вказаними рішеннями визначено виключно умову, щодо вартості продажу активу, а саме у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, позивачем не зазначено в своїх рішеннях необхідності включення в договір цесії умови щодо моменту переходу права вимоги та не зазначення цієї умови в оспорюваному договорі не є підставою для визнання його недійсним.

Доводи позивача що оспорюваний договір цесії не відповідає чинному законодавству, а саме ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з тим, що не посвідчений нотаріально не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Як зазначалось раніше, пунктом 1, ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом

Тобто, оскільки кредитний договір, укладений в простій письмовій формі, правочин щодо відступлення прав за таким договором в силу ст. 513 Цивільного кодексу України, має бути вчинений в тій самій формі, що й кредитний договір, за яким відступається право вимоги.

Таким чином, позивач без врахування вимог ст. 513 Цивільного кодексу України помилково зазначає, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги за кредитним договором має бути нотаріально посвідчений, оскільки сам кредитний договір, по якому відступлено право вимоги укладений у простій письмовій формі.

При цьому, згідно визначення термінів, що викладені у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, а основне зобов'язання це - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відтак підлягають розмежування поняття «основне зобов'язання», тобто кредитний договір, та «іпотека», тобто договір іпотеки, який укладається окремим правочином з метою забезпечення виконання основного зобов'язання.

Таким чином правочин про відступлення прав за іпотечним договором, укладається окремо (додатково) у тій формі, що й сам іпотечний договір, у зв'язку з переходом прав кредитора на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором.

Враховуючи зазначене, посилання позивача, про те, що за спірним договором цесії було здійснено відступлення прав за іпотечним договором не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки відступлення прав відбувалось саме за основними зобов'язанням, тобто кредитним договором.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного договору недійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачами, а тому в позові в частині визнання недійсним договору № 043 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між відповідачаем-1 та відповідачем-2 за кредитним договором № 14/10-191 від 14.12.2006 та похідних позовних вимог про зобов'язання відповідача-2 повернути відповідачеві-1 документи, отримані згідно договору № 043 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) слід відмовити.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у поданій заяві просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача, на захист якого він просить, відповідачем не порушено, отже приймається рішення про відмову у задоволенні позову не через пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Національного банку України необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.02.2019.

СуддяВ.В.Сівакова