ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа№ 911/1630/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 26.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення господарського суду Київської області

від 10.12.2018 (повний текст рішення складено 27.12.2018)

у справі №911/1630/18 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан"

про визнання недійсним пункту договору та стягнення 27606,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" про визнання недійсним п.3.1 Договору підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ - 27606,60 грн. та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ - 165639,60 грн., та стягнення з ТОВ "БК "Богдан" на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 27606,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач ввів його в оману при наданні документації для участі в публічних закупівлях, укладенні та виконанні договору підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 щодо обставин реєстрації ТОВ "БК "Богдан" як платника податку на додану вартість, у зв'язку з чим позивач просить повернути йому зайво сплачені відповідачу кошти у розмірі ПДВ та визнати недійсним укладений з відповідачем договір в частині включення в ціну підрядних робіт, належних до оплати позивачем, суму нарахованого ПДВ.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, наголошує на тому, що всі умови спірного Договору підряду були погоджені сторонами в момент його укладення та підписання; жодна з умов Договору підряду не суперечить вимогам чинного законодавства (станом на дату його укладення); жодних претензій щодо ціни договору станом на дату проведення розрахунків між сторонами, щодо виконання умов договору тощо відповідачу від позивача не надходило; позивачем без жодних претензій підписано акти приймання-передачі робіт, чим, на думку відповідача, підтверджено факт належного виконання останнім умов договору. Також, відповідач зазначає, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення 27606,60 грн. не було доведено всіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: не доведено протиправної поведінки відповідача, наявності заподіяної шкоди (тобто, понесення фактичних витрат), причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача. Щодо податку на додану вартість відповідач стверджує, що вся інформація щодо ТОВ "БК "Богдан" перевірялась позивачем до укладення спірного договору та під час його виконання.

У відповіді на відзив, позивач зазначав, що не просить суд визнати недійсним пункт договору з визначенням ціни договору, а просить визнати лише частину п. 3.1., де окремо визначений ПДВ в сумі 27606,60 грн., платником якого на момент оплати за договором відповідач не був. Позивач також наголошує на тому, що не має заперечень стосовно ціни договору в сумі 138033,00 грн., окрім включення до нього суми ПДВ - 85982,00 грн., платником якого, за твердженнями позивача, на момент проведення державних закупівель, підписання договору та оплати, відповідач не був. Крім того позивач повідомляє, що спірна сума в розмірі 27606,60 грн. не є збитками позивача, а підлягає поверненню на підставі ст. 208 Господарського кодексу України.

У додаткових запереченнях відповідач, зокрема, зазначає, що чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів), з огляду на що грошові кошти в сумі 165639,60 грн., з яких 27606,60 грн. ПДВ в розмірі 20%, перераховані позивачем на виконання укладеного з відповідачем умов договору, що вказує на те, що кошти набуті відповідачем за достатньої (належної) правової підстави.

29.10.2018 позивач подав до місцевого господарського суду заперечення, в яких наголошував на тому, що посилається на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України з огляду на те, що дана стаття також застосовується і до повернення виконаного за недійсним правочином. Позивач звертає увагу на те, що позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 216, 217, 230 Цивільного кодексу України, що стосується правових наслідків недійсності правочину під впливом обману.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.12.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/1630/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним п. 3.1 Договору підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ - 27606,60 грн. та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ - 165639,60 грн.; стягнути з відповідача суму ПДВ в розмірі 27606,60 грн. Відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі №911/1630/18 поновлено Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/1630/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" на рішення господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/1630/18; зупинено дію рішення господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/1630/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 26.02.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.10.2017 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан", як підрядником, укладено договір підряду №17/Б-В8-СХ (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язався здійснити роботи: "6021 - Капітальний ремонт житлового фонду. Капітальний ремонт сходових клітин. вул. Вифлеємська, 8 (1, 2, 3 під'їзд) у Дніпровському районі м. Києва, за кодом ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація" (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013) в об'ємі, визначеному у кошторисній документації до цього договору (далі - роботи) відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2017 №3 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.10.2017 №1279 (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013).

Відповідно до п. 1.3. Договору обсяг та конкретні види робіт по об'єкту визначаються в кошторисі, що затверджується замовником після проведення в установленому порядку і отримання висновків експертизи кошторисної документації.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 Договору, договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного Договору. Ціна договору становить - 144504,24 грн. (сто сорок чотири тисячі п'ятсот чотири гривні 18 копійки), крім того ПДВ 20% - 28900,85 грн. (двадцять вісім тисяч дев'ятсот гривень 85 копійок), всього - 173405,09 грн. Договірна ціна за даним Договором визначається сторонами як динамічна, може коригуватися в процесі виконання робіт, зокрема шляхом укладення відповідних додаткових угод до даного Договору, в наступних випадках: зміни обсягів та складу робіт, а також зміни номенклатури та кількості, якщо такі зміни сталися не з вини підрядника та погоджені замовником; виникнення обставин непереборної сили; внесення змін до кошторисної документації, після отримання позитивного висновку експертизи кошторисної документації.

Виходячи зі змісту п. п. 4.1. та 4.3. Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою №КБ-3 та Акта приймання виконаних робіт за формою №КБ-2В з відомістю ресурсів, підписаними уповноваженими представниками сторін і акт витрат на проведення експертизи кошторисної документації. Замовник сплачує вартість прийнятих від підрядника робіт на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою №КБ-3 не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів після надходження коштів на вказані цілі на реєстраційний рахунок замовника.

Додатковою угодою №2 від 28.12.2017 до Договору внесено зміни до пункту 3.1. Договору та викладено в наступній редакції: "Договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного Договору. Ціна договору становить - 138033,00 грн. (сто тридцять вісім тисяч тридцять три гривні 00 копійок), крім того ПДВ 20% - 27606,60 грн. (двадцять сім тисяч шістсот шість гривень 60 копійок), всього - 165639,60 грн. (сто шістдесят п'ять тисяч шістсот тридцять дев'ять гривень 60 копійок).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі наданих послуг від 26.12.2017, акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року форми №КБ-2в, підсумкової відомості ресурсів та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2017 року форми №КБ-3 відповідач виконав на об'єкті по вулиці Вифлеємська, 8 (1, 2, 3 під'їзд) у Дніпровському районі м. Києва, передбачені договором роботи по капітальному ремонту, на загальну суму 165639,60 грн.

На виконання умов Договору позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 165639,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2206 від 26.12.2017 на суму 120370,73 грн., №2195 від 26.12.2017 на суму 1917,60 грн., №838 від 21.11.2017 на суму 43351,27 грн.

Таким чином, сторонами повністю виконані взяті на себе зобов'язання за спірним Договором.

Як стверджує позивач, під час реєстрації податкових накладних та проведення розрахункових касових операцій було встановлено факт відсутності у ТОВ "БК "Богдан" свідоцтва платника податку на додану вартість, хоча відповідно до наданої підрядником інформації у електронній системі публічних закупівель PROZORRO та зазначених у р. 15 договорів реквізитів), підрядник значиться як платник податку на додану вартість. Після проведеної позивачем перевірки вищевказаної інформації на сайті Державної фіскальної служби України виявилося, що 26.07.2017 підряднику анулювали свідоцтво платника ПДВ.

У зв'язку з тим, що під час проведення розрахунків за виконані роботи за договором, підрядником неправомірно було включено витрати по сплаті податку на додану вартість, у зв'язку з відсутністю у нього свідоцтва платника ПДВ, що, на думку замовника, призвело до порушення ст. ст. 180, 187, 201, 203 Податкового кодексу України, останній звернувся до підрядника з проханням повернути сплачені на його користь 20% ПДВ за договором підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017.

Позивач направив відповідачеві вимогу за вих. №062/15/1/03-2689 від 31.05.2018, до якої долучив проект додаткової угоди про внесення змін до договору підряду щодо зміни договірної ціни за виконані роботи та просив відповідача повернути зайво сплачену суму ПДВ, зокрема, у розмірі 27606,60 грн.

Проте дана вимога залишена відповідачем без виконання у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що при укладенні договору та включенні суми ПДВ в договір, позивача було введено в оману щодо наявності у відповідача свідоцтва платника ПДВ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

КП "Київжитлоспецексплуатація" в позовній заяві стверджує, що відповідач ввів позивача в оману при наданні документації для участі в закупівлях (відповідачем разом з усіма необхідними документами надано свідоцтво №200078437 про реєстрацію платника податку на додану вартість, чим підтвердив свій статус платника ПДВ), укладенні та виконанні договору, не повідомивши замовника про анулювання свідоцтва платника ПДВ за рішенням контролюючого органу.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності умислу з боку відповідача на введення іншої сторони спірного правочину в оману щодо обставин, які впливають на вчинення договору; позивачем також не доведено, яким чином включення у вартість робіт витрат на сплату податку на додану вартість (тобто, фактично визначення ціни в більшому розмірі) вплинуло на волю позивача при укладенні такого правочину, і в чому полягав протиправний умисел відповідача.

Спірні правовідносини регулюються Порядком та правилами визначення вартості будівництва при складанні інвесторської кошторисної документації, формуванні договірної ціни та проведенні розрахунків, врегульовані наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 №293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013" (далі - Наказ).

Відповідно до пунктів 5.8.16, 5.8.17 Наказу до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва у складі інвесторської кошторисної документації після підсумку глав 1-12 включаються податки, збори, обов'язкові платежі, встановлені чинним законодавством і не враховані складовими вартості будівництва. Розмір цих витрат визначається виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством (підпункт 6.1.5.6 пункту 6.1.5 Наказу).

З урахуванням викладеного, на стадії складення зведеного кошторисного розрахунку проектант передбачає в ньому витрати виконавця робіт на оподаткування, виходячи із загальних їх розмірів і ставок, тобто таких, що діють для основної маси платників податків. При цьому, у складі зведеного кошторису інвесторської кошторисної документації обов'язково враховується податок на додану вартість за ставкою 20%. Кошторисна частина такої документації після проведення її державної експертизи фактично є для замовника будівництва орієнтиром при формуванні очікуваної вартості закупівлі будівельних робіт (послуг). З цієї точки зору, перевищення вказаної вартості внаслідок розширення переліку встановлених складових витрат, застосування інших розцінок, коефіцієнтів, норм витрат, тощо, без збільшення складу та обсягів запланованих робіт або погіршення їх якості і є, за своїм змістом, завищенням вартості робіт.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що сторонами під час укладення спірного договору погоджено всі його істотні умови, а саме: ціну договору (включаючи податок на додану вартість), яка сторонами не зменшувалась; відповідачем, як підрядником, виконано покладені на нього договором зобов'язання, а позивачем, як замовником, прийнято виконані підрядником роботи з капітального ремонту житлового фонду, капітального ремонту сходових клітин у будинку, без зауважень щодо їх якості та кількості, здійснено оплату вартості вказаних робіт у повному обсязі, за визначеною в договорі та проектно-кошторисній документації ціною, що підтверджується наявним у матеріалах справи документами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача відсутні підстави для визнання недійсним пункту договору в частині його ціни, після повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19.05.2018 у справі №918/769/17.

Стосовно вимоги позивача про повернення зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 27606,60 грн. з посиланням на норми статті 1212 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Колегією суддів встановлено, що грошові кошти, які позивач заявляє до стягнення у вигляді податку на додану вартість у розмірі 27606,60 грн., отримані ТОВ "БК "Богдан" на виконання умов Договору підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017, який сторонами виконаний в повному обсязі. Відтак, вказані кошти відповідачем було отримано (набуто) за наявності правової підстави, що виключає можливість застосування до правовідносин сторін, які мають договірний характер, положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про визнання недійсним п.3.1 Договору підряду №17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ - 27606,60 грн. та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ - 165639,60 грн., та стягнення 27606,60 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/1630/18 - без змін.

Матеріали справи №911/1630/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 11.03.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна