ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.2019р. Справа №905/2245/17

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод,

смт.Гостомель, м. Ірпінь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Ефес Україна, м.Донецьк

про стягнення заборгованості в сумі 1756821,54 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Ветропак Гостомельський Склозавод, смт.Гостомель, м.Ірпінь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Ефес Україна, м.Донецьк, про стягнення 1096813,44 грн. згідно п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014р., пені в сумі 300327,27 грн., трьох процентів річних в сумі 86362,78 грн., інфляції в сумі 628474,10 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 562281,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №1 з повернення зворотної тари (пакувальних матеріалів) оплати її заставної вартості, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Нормативно позивач обґрунтовував свої вимоги, посилаючись на ст.ст.1, 15, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.8, 526, 536, 625, 629, 631, 692, 694, 1048 Цивільного кодексу України, ст.232 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №2 від 17.02.2014р. з додатками та додатковими угодами; замовлення товару; графік поставок; план пакування; видаткові накладні; рахунки-фактури; акти завантаження; товарно-транспортні накладні; довіреності 12ААЕ №231000 від 13.10.2014р., 12ААЕ №231090 від 13.11.2014р.; вимогу платежу №07/994 від 18.07.2017р.; акт звірки по тарі; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження відповідача.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: повідомлення №07/2019 від 11.10.2017р. про відсутність в провадженні господарського суду або іншого суду чи органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей предмет, з тих же підстав; заяву про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., в якій просив стягнути з відповідача 1096813,44 грн. згідно п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014р., пеню в сумі 230964,67 грн., три проценти річних в сумі 62022,52 грн., інфляцію в сумі 244589,39 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі в сумі 327262,49 грн.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшов відзив №12-145 від 03.11.2017р. на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на таке: позивачем порушено претензійний порядок вирішення спорів за договором; договором не передбачена сплата пені за прострочення виконання покупцем зобовязань з оплати неповернутої зворотної тари (яка не є товаром за договором); позивачем не виставлявся рахунок, передбачений п.6.9 договору, а тому у відповідача відсутнє зобовязання з оплати вартості неповернутої зворотної тари; оскільки у відповідача не виникло грошового зобовязання з оплати вартості неповернутої зворотної тари за вимогою платежу №07/994 від 18.07.2017р., вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставними.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив про неможливість проведення звірки розрахунків з позивачем з огляду на те, що у звязку з втратою контролю над нерухомим та рухомим майном, що знаходилось у м.Донецьку внаслідок його захоплення невідомими особами, у відповідача відсутній доступ до первинних документів. До пояснень надав: заяву (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення від 15.03.2017р., витяг з кримінального провадження, правоустановчі документи.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

28.11.2017р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог №07/2460 від 27.11.2017р., в якій останній відмовився від позовної вимоги щодо стягнення пені у розмірі 230964,67 грн., щодо решти вимог надав уточнені розрахунки, з огляду на допущену технічну описку у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., просив стягнути на його користь з відповідача 1096554,24 грн. згідно п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37 грн., інфляційних втрат 257690,27 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66 грн. До заяви надав рахунок-фактури №18/07 від 18.07.2017р. та докази його направлення відповідачу.

28.11.2017р. під позивача надійшли письмові пояснення №07/2459 від 27.11.2017р. на відзив, у яких останній зазначив наступне: у відповідача виникло грошове зобовязання перед позивачем з оплати тари, оскільки вона була оплатно передана у власність покупця (відповідача) відповідно до п.6.9 договору поставки, внаслідок чого позивач скористався своїм правом на нарахування 3% річних, інфляційних втрат та процентів за користування грошовими коштами; відповідач безпідставно посилається на порушення позивачем претензійного порядку вирішення спорів, оскільки визнає одержання вимоги платежу №07/994 від 18.07.2017р. 08.08.2017р., чим автоматично визнає порушення зі свого боку вимог п.10.2 договору, в якому зазначено обовязок повідомити заявника про результати розгляду претензії в строки, передбачені ст.7 ГПК України.

11.12.2017р. від відповідача надійшли письмові пояснення №12-144 від 11.12.2017р. на уточнення позовних вимог, в яких останній також заперечив проти задоволення позовних вимог.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.12.2017р. у справі №905/2245/17 позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод, смт.Гостомель, м.Ірпінь до ОСОБА_1 акціонерного товариства Ефес Україна, м.Донецьк про стягнення 1096554,24 грн. згідно п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних в сумі 64441,37 грн., інфляційних втрат в сумі 257690,27 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1096554,24 грн., три проценти річних в сумі 64441,34 грн., інфляцію в розмірі 257690,27 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 21280,30 грн. В задоволенні решти позовних вимог вказаним судовим рішенням відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Ефес Україна, м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2017р. (повний текст 13.12.2017р.) у справі №905/2245/17 залишено без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2017р. (повний текст 13.12.2017р.) у справі №905/2245/17 залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного суду від 22.08.2018р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. та рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2017р. у справі №905/2245/17 скасовано, справу №905/2245/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як було зазначено Верховним Судом суди попередніх інстанцій не врахували положень ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, а саме, не здійснили системного аналізу положень договору поставки №1 від 17.02.2014р. на предмет наявності у ньому строку (терміну) виконання покупцем обовязку щодо оплати вартості тари, набутої у власність на підставі договору після закінчення 12 місяців з дати поставки товару.

Крім того, як зазначено касаційною інстанцією, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про стягнення вартості зворотної тари, не врахували умови п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014, відповідно до якого зворотна тара стає оплатною лише у випадку ухилення покупця від повернення цієї тари, та не встановили чи мало місце таке ухилення від повернення тари в діях відповідача.

09.11.2018р. матеріали справи №905/2245/17 надійшли до господарського суду та протоколом автоматичного розподілу справ від 09.11.2018р. справу №905/2245/17 передано на розгляд судді Левшиної Г.В.

Ухвалою від 12.11.2018р. прийнято справу №905/2245/17 до провадження, підготовче засідання призначено на 03.12.2018 року о 14:15 год.

26.11.2018р. від позивача через канцелярії суду надійшла заява по суті спору на виконання ухвали від 12.11.18р.

28.11.2018р. від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Крім цього, 30.11.2018р. відповідач надав через канцелярію суду письмові пояснення по справі.

В судове засідання 03.12.2018р. представник відповідача не з'явився, позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення по суті спору.

Ухвалою від 04.12.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/2245/17 на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.01.2019 року о 14:15 год.

16.01.2019р. відповідач через канцелярію надав клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

У підготовче судове засідання 16.01.2019р. з'явились представники сторін, відповідачем заявлене клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні, позивач заперечував проти задоволення клопотання.

Ухвалою від 16.01.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні до 31.01.2019 року о 14:00 год.

30.01.2019р. відповідачем через канцелярію суду надано заперечення проти заяви позивача.

В судове засідання 31.01.2019р. представник відповідача не з'явився, представник позивача ознайомився з запереченням відповідача та підтримав заявлені позовні вимоги.

Згідно з ухвалою від 31.01.2019р. закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи №905/2245/17 по суті на 27.02.2019р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

17.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Ветропак Гостомельський Склозавод" (далі ПАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод"), найменування якого змінено на ПрАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод", як постачальником та ПрАТ "Ефес Україна" (покупець) укладено договір поставки №2 (далі договір), згідно п.п.1.1 якого постачальник зобовязався виготовити, поставити та передати у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти у власність в кількості, за ціною та в строки, визначені цим договором товар (продукцію) а саме: пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг "Белый медведь" (надалі ВМ Osoboe 500ml), зі скла зеленого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (Додаток №3), що є невід'ємною частиною цього договору; пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг "Белый медведь" (надалі ВМ Osoboe 500ml), зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (додаток №3), що є невід'ємною частиною цього договору; пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг Сармат (надалі Legend 500ml), зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (додаток №4), що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. загальна кількість та асортимент товару, що поставляється за цим договором, а також вартість кожного окремого асортименту визначається в узгодженій сторонами загальній специфікації, яка є додатком №1 до цього договору. В додатку №2 сторони погодили орієнтовний графік поставок товару на 2014 рік.

Додатковою угодою №1 від 17.02.2014 змінено номер договору поставки №2 на №1.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Договір, в якому одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму, згідно із ст.265 Господарського кодексу України є договором поставки.

Відповідно до ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, в силу ст.ст.11, 712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України між сторонами виникли зобов'язальні відносини на підставі укладеного договору поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №1 від 17.02.2014р. є належною підставою для виникнення у сторін зобовязань, визначених його умовами.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.6.2 договору засоби упаковки (стандартний плоский деревяний піддон типу 2ПО4 розміром 1000х1200мм, прокладка лист поліпропіленовий) є зворотною тарою (далі зворотна тара), що підлягає поверненню.

Під поняттям "зворотний піддон" слід розуміти цілий піддон, який може бути використаний під час термоусадження плівки з продукцією та відповідає вимогам ГОСТ 9557-87 або ГОСТ 9078-84 із обовязковою наявністю клема АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" торгової марки Ветропак (п.6.2.1 договору).

Під поняттям "зворотна прокладка" слід розуміти цілу поліпропіленову прокладку без наявних ознак руйнувань з урахуванням зносу (потертість, зміна відтінку колбору) із обовязковою наявністю клема АТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" торгової марки Ветропак (п.6.2.2 договору).

За умовами п.6.3 договору зворотна тара вважається поставленою постачальником та прийнятою покупцем, якщо немає претензій: за кількістю за відсутності різниці між кількістю, вказаної в товарно-транспортних документах, та фактично отриманою; за якістю якщо якість відповідає вимогам цього договору.

Як встановлено, протягом жовтня грудня 2014р. позивачем було відвантажено відповідачу продукцію в зворотній тарі за видатковими накладними: № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 21.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 25.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 30.10.2014р., № від 30.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 01.11.2014р., № від 01.11.2014р., № від 01.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., №від 07.11.2014р., №від 07.11.2014р., № від 08.11.2014р., № від 08.11.2014р., № від 09.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., №2 від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 13.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 15.11.2014р., № від 15.11.2014р., № від 16.11.2014р., № від 16.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 18.11.2014р., № від 19.11.2014р., № від 19.11.2014р., № від 20.11.2014р., № від 21.11.2014р., № від 22.11.2014р., № від 22.11.2014р., № від 23.11.2014р., № від 26.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., №760001492 від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 29.11.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 04.12.2014р., № від 05.12.2014р., № від 05.12.2014р., № від 06.12.2014р., № від 07.12.2014р., № від 07.12.2014р., № від 08.12.2014р., № від 08.12.2014р., № від 12.12.2014р., № від 12.12.2014р.

Відповідач проти вказаних обставин не заперечує, доказів наявності претензій щодо кількості або якості поставленої позивачем зворотної тари суду не надав.

Як вказує позивач, на момент звернення до суду з позовом відповідачем не було повернено листи (прокладки) у кількості 15152шт. та піддони у кількості 4263шт. Зокрема, остання поставка відбулась 12.12.2014р., однак зворотна тара (листи /прокладки у кількості 151152 шт. та піддони у кількості 4263 шт.) не була повернута відповідачем позивачу та її вартість не була оплачена.

За приписом п.6.4 договору сторонами узгоджено, що засоби упаковки багаторазового використання (зворотна тара) повертаються постачальнику на умовах DDP Гостомель (Київська область, смт. Гостомель, пл. Рекунова, 2), відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, у стані, придатному для повторного використання.

Відповідно до п.6.11 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. зворотні піддони підлягають поверненню в 45-денний термін з моменту отримання їх покупцем. Зворотні піддони приймаються постачальником за наявності відповідно оформлених оригінальних документів, а саме оформленої товарно-транспортної накладної, видаткової накладної.

Відповідно до п.6.12 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. зворотні прокладки підлягають поверненню в 45-денний термін з моменту отримання їх покупцем. Зворотні прокладки приймаються постачальником за наявності відповідних транспортних документів. Покупець зобовязується повертати зворотні прокладки за зворотних піддонах без пакувальних ярликів в кількості по 200 штук на кожному зворотному піддоні. Зворотні прокладки повинні бути закріплені бандарною стрічкою з двох сторін чи стрейч плівкою, та перекладені аркушем через кожні 20 чи 40 шт. для полегшення їх перерахунку, згідно п.6.12 договору за нумерацією, визначеною додатковою угодою №2 від 13.05.2014.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, умовами п.п.6.11, 6.12 договору встановлено строк повернення відповідачем зворотної тари позивачу в 45-денний термін з моменту її отримання.

У п.6.9 договору сторони дійшли згоди про те, що в разі несвоєчасного повернення зворотної тари, на 46-ий день постачальник має право виставити покупцю рахунок на оплату заставної вартості неповернутої вчасно зворотної тари з урахуванням ПДВ. Покупець має оплатити виставлений постачальником рахунок не пізніше 15 календарних днів з моменту його отримання покупцем. Якщо протягом 12 календарних місяців з дати поставки товару у зворотній тарі ця тара не буде повернута постачальнику, то така неповернута тара втрачає статус зворотної та вважається такою, що безоплатно (в разі неповернення з вини постачальника), чи, відповідно, оплатно (якщо покупець ухилився від повернення зворотної тари) передана у власність покупця за заставною вартістю, у перший день після спливу такого 12-місячного строку, відповідно п.6.9 договору.

Згідно заяви позивача по суті спору від 19.11.2018р., при поставці кожної партії товару ним було надано відповідачу пакет товаро-супровідних документів, до якого входили, зокрема, рахунок-фактура, що складався з рахунку на поставлену продукцію та рахунку на зворотну тарку.

Проте, за висновками суду, за умовами укладеного сторонами договору (п.6.9) право виставити відповідний рахунок з вимогою про сплату вартості зворотної тари виникає у позивача лише за наявності двох умов: закінчення перебігу 45 днів з моменту отримання відповідачем зворотної тари та неповернення останньої позивачу.

При цьому, обовязок відповідача з повернення тари також виникає після закінчення перебігу 45 днів з моменту її отримання, а відповідний обовязок зі сплати її вартості після закінчення 15 календарних днів з моменту його отримання покупцем, тобто, з моменту виконання позивачем свого обовязку з виставлення рахунку після закінчення 45 днів з моменту отримання відповідачем тари.

Отже, у таких правовідносинах відбувається зустрічне виконання зобов'язання, відповідно до якого виконання обовязку однією зі сторін обумовлене виконанням іншою стороною свого обовязку (ч.1 ст.538 ЦК України).

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідних доказів виставлення рахунків відповідачу одразу після закінчення перебігу 45 денного терміну з моменту отримання зворотної тари позивачем до матеріалів справи не надано.

Одночасно, посилання позивача на ті обставини, що згідно п.6.9 договору з 13.12.2015р. зворотна тара вважається оплатно переданою відповідачу та, відповідно, саме з 13.12.2015р. у відповідача виникло грошове зобовязання з оплати її вартості, спростовуються самим змістом даного пункту договору.

Зокрема, п.6.9 договору лише визначає момент набуття покупцем права власності на тару продавця перший день після спливу 12 місяців з дати поставки товару, однак вказаний пункт договору не містить строку (терміну) виконання покупцем обовязку щодо оплати її вартості.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Право на позов (початок перебігу строку позовної давності) за приписом ст.261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено, відповідного строку (терміну) виконання покупцем обовязку щодо оплати вартості зворотної тари після закінчення 12 місяців з дати поставки товару сторонами у договорі не було узгоджено.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем до справи надано вимогу платежу №07/994 від 18.07.2017р., адресовану на поштову адресу відповідача з вимогою оплатити рахунок на суму 2147976,00 грн. включаючі ПДВ на підставі п.6.12 договору поставки №2 від 17.04.2015р., за неповернення зворотньої тари (дерев`яних піддонів та пластикових прокладок). В якості доказів направлення вказаної вимоги на адресу відповідача надано експрес-накладну Нової Пошти №1461 від 07.08.2017р. та роздруківку з відстеження на номером накладної 1461 поштового відправлення з веб-сайту Нової Пошти.

За висновками суду, з доданої позивачем експрес-накладної Нової Пошти №1461 від 07.08.2017р., наданої в якості доказів направлення вимоги платежу №07/994 від 18.07.2017р. на адресу відповідача, неможливо встановити, що саме вказана вимога була направлена відповідачу.

Крім цього, за змістом заяви позивача, остання містить вимоги щодо сплати іншої вартості зворотної тари ніж та, що є предметом розгляду у даній справі, посилання на договір з іншими реквізитами тощо.

Матеріали справи також містять рахунок-фактуру №18/07 від 18.07.2017р. на загальну суму 1096554,24 грн. з ПДВ. за листи п/п 1200х1000мм та піддони деревяні 1200х1000мм, зокрема:

- за листи п/п 1200х1000мм у кількості 15152 шт. за ціною 36,00 грн. за шт. на суму 545472,00 грн. без ПДВ;

- за піддони деревяні 1200х1000мм у кількості 4263 за ціною 86,40 грн. за шт. на суму 368323,20 грн. без ПДВ.

В якості доказів направлення вказаного рахунку на поштову адресу відповідача позивачем додано опис вкладення та фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» від 24.11.2017р.

Проте, з позовними вимогами про стягнення вартості зворотної тари позивач звернувся до суду 23.09.2017р. (згідно поштового штампу на конверті).

Таким чином, з урахуванням вимог ст.530 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку про відсутність у позивача на момент звернення до суду з позовом порушеного з боку відповідача права позивача на отримання вартості зворотної тари та, як наслідок, права на звернення до господарського суду з відповідними позовними вимогами.

Крім цього, судом також прийнято до уваги ті обставини, що за умовами договору відповідна зворотна тара може бути передана у власність покупця безоплатно (в разі неповернення з вини постачальника), чи, відповідно, оплатно (якщо покупець ухилився від повернення зворотної тари).

Тобто, для визначення зворотної тари як безоплатно переданої покупцю необхідною умовою є наявність вини позивача, для визначення оплатною наявність доказів ухилення відповідача від повернення тари.

Відповідачем до матеріалів справи надано числені копії листів (заяв) та відповідей на вказані листи (заяви), з якими останній звертався до відповідних органів з проханням вжити відповідні заходи реагування на надання дозволу на перетинання відповідних блок-постів Донечини, оскільки з січня 2015 року державою були введені обмеження на переміщення через лінію розмежування в зоні АТО, та що відповідачем докладались всі зусилля, щоб вирішити питання повернення тари, зокрема:

- лист відповідача №12-49 від 09.12.2014р. адресований Штабу АТЦ при Службі безпеки України, в якому відповідач прохав вжити відповідні заходи реагування та надати дозвіл відповідальним співробітникам СБУ на блок-посту біля м.Костянтинівка (кафе «Ветерок») пропустити 4 вантажівки відповідача;

- лист б/н, б/д адресований Голові служби безпеки України, Міністру внутрішніх справ України, Міністру оборони України, в якому відповідач прохав: вжити відповідні заходи реагування, повідомити відповідача про особливості перетинання вантажівками українських блок-постів на Донеччині для виключення випадків безпідставного затримання, проінформувати всі українських блок-пости Донеччини про недопущення безпідставного затримання вантажів та експедиторів ПАТ «Ефес України», зазначених відповідачем в переліку;

- відповідь №231/Г-2426 від 31.12.2014р. Адміністрації державної прикордоної служби України ОСОБА_4, в якій повідомлено, що питання інформація стосовно нормативно-правових актів, що регламентують порядок організації контролю осіб, транспортних засобів та вантажів на вїзді/виїзді в/із зони АТО відноситься до компетенції Служби Безпеки країни та відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про зверненя громадян» надіслано на її адресу за належністю для розгляду по суті та надання обгрунтовної відповіді;

- відповідь №23/Г-8 від 06.01.2015р. Адміністрації державної прикордоної служби України ОСОБА_4, в якій повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація стосовно правомірності дій окремих посадових осіб Східного регіонального управління надіслано для розгляду по суті начальнику Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

- відповідь №3/2/3-Г-1-Зі від 13.01.2015р. Національної гвардії України Головного управління начальникові юридичної відділу ПАТ «Ефес України» ОСОБА_5, в якій повідомлено, до відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України основний склад обєднаних угруповань Національної гвардії України у складі сил з проведенння антитерористичної операції залучається до виконання бойових завдань на території Донецької та Луганської області та підпорядковується керівникові оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в цих областях, призначеному керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України належить до компетенції Антитерористичного центру при Службі безпеки України;

- лист б/н, б/д адресований Першому заступникові Голови Служби безпеки України, в якому відповідач просить негайно вжити відповідні заходи реагування та надати дозвіл ПАТ «Ефес України» на перетинання вантажівками відповідача з пивною продукцією українських блок-постів Донечини за переліком машин та експедиторів вказаних у зверненні №12-50 від 15.12.2014р.;

- відповідь начальника Штабу Антитерористичного центру України Служби безпеки України №33/457/А від 31.01.2015р. на звернення відповідача №12-51 від 18.12.2014р., в якій повідомлено, що відповідно до статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції на час її проведення можуть вводитись тимчасові обмеження прав і свобод громадян. При цьому у вказаній відповіді зазначено, що перебування в районі проведення АТО осіб, які не залучені до її проведення, допускається з дозволу керівника оперативного штабу з управління АТО, а повноваження посадових осіб, які залучаються до проведення АТО, визначені статею 15 цього Закону. Крім того, у відповіді зазначено, що на підставі законодавчих норм 22.01.2015р. затверджено Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської області, а вказаний порядок оприлюднено на офійному веб-сайті СБ України;

- заява відповідача б/н, б/д адресована прокуратурі Донецькій області та Генеральній прокуратурі України, в якій відповідач прохав невідкладно допомогти, вжити відповідні заходи, провести перевірку та відреагувати на дії відомств правоохороних органів і збройних сил України, які унеможливлюють ведення господарської діяльності ПАТ «Ефес України» шляхом блокування будь-якого перетинання вантажівками з продукцією ПАТ «Ефес України» блок-постів Донеччини;

- запит на інформацію відповідача №12-57 від 29.12.2014р. адресований Адміністрації Держприкордонслужби України, в якій відповідач просить надати наступну інформацію: яким нормативно-правовим актом України передбачені правила перетинання вантажними автомобілями всіх контрольно-пропускних пунктів Донеччини, розташованих на вїзді/виїзді в/із зони АТО (в тому числі контроль, зважування, преревірка вантажів); яким нормативно-правовим актом України передбачений порядок оформлення перепусток для перетинання контрольно-пропускних пунктів Донеччини, розташованих на вїзді/виїзді в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачений перелік супровідних документів на вантаж (харчову продукцію), який зобов`язані та мають право перевіряти на контрольно-пропускних пунктах вїзду/виїзду в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачені права та обовязки щодо перевірки вантажів представниками Прикордонної служби України, які несуть службу на контрольно-пропускних пунктах вїзду/виїзду в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачена заборона на проїзд вантажівок з харчовою продукцією з окупованої території з причини відсутності на території так званої Донецької народної Республіки державних органів України з контролю за якістю харчової продукції;

- запит на інформацію відповідача №12-59 від 30.12.2014р. адресований Міністерству оборони України, в якій відповідач просить надати наступну інформацію: яким нормативно-правовими актом України передбачені правила перетинання вантажними автомобілями всіх контрольно-пропускних пунктів Донеччини, розташованих на вїзді/виїзді в/із зони АТО (в тому числі контроль, зважування, преревірка вантажів); яким нормативно-правовим актом України передбачений порядок оформлення перепусток для перетинання контрольно-пропускних пунктів Донеччини, розташованих на вїзді/виїзді в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачений перелік супровідних документів на вантаж (харчову продукцію), який зобов`язані та мають право перевіряти на контрольно-пропускних пунктах вїзду/виїзду в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачені права та обовязки щодо перевірки вантажів представниками Прикордонної служби України, які несуть службу на контрольно-пропускних пунктах вїзду/виїзду в/із зони АТО; яким нормативно-правовим актом України передбачена заборона на проїзд вантажівок з харчовою продукцією з окупованої території з причини відсутності на території так званої Донецької народної Республіки державних органів України з контролю за якістю харчової продукції. При цьому у вказаному запиті відповідач просить надіслати роздруківку Розпорядження штабу АТО, яким регламентований порядок перетину контрольно-пропускних пунктів Донеччини, розташований на вїзді/виїзді в/із зони АТО;

- відповідь Державної прикордонної служби України від 17.01.2015р. відповідачу, в якій повідомлено, що порядок оформлення перепусток для перетинання лінії розмежування в районі проведення антитерористичної операції врегульований Тимчасовою інструкцією про порядок видачі перепусток для перетину громадян України, іноземцями, особами без громадянства та транспортними засобами лінії розмежування в районі проведення антитеростичної операції, яка затверджена наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України від 14.01.2015р. №15р. При цьому у вказаній відповіді зазначено, що повноваження щодо контролю за переміщення транспортних засобів, вантажів та іншого майна представниками Державної прикордонної служби України, які несуть службу на лінії розмежування в районі проведення антитерористичної операції визначені Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про Державну прикордонну службу України», Тимчасовим Порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, який затверджений наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України від 29.12.2014р. №144;

- відповідь Міністерства аграрної політики та продовольства №35/39 від 17.01.2015р. відповідачу, згідно якої повідомлено, що забезпечення державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на території, що контролюється терористичними угрупуваннями, наразі неможливе, переміщення вантажів, підконтрольних державній службі ветеринарної медицини, було заборонено. Крім того, у вказаному листі повідомлено, що торгівельні мережі, враховуючі існуючі ризики, не можуть приймати харчові продукти тваринного походження, виготовлені на потужностях, де офіційний державний контроль не здійснюється;

- лист Дзержинського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, в якому повідомлено відповідача, що 05.02.2015р. в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області за №783 зареєстрована заява відповідача №12-54 від 25.12.2014р. щодо перешкодження на блок-постах Донецької області при проїзді вантажівок з продукцією підприємства. При цьому у вказаному листі повідомлено, що за вказаними фактами проведена перевірка, за результатами якої вирішено направити матеріали перевірки до СВ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області для вирішення питання про порушення кримінального провадження за ст.189 КК України;

- лист №12-87 від 27.02.2015р. адресований голові Донецької ОДА, в якому відповідач прохав надати допомогу та посприяти спрощенню процедури включення до Додатку 5 до Тимчасового порядку і отримання дозволів на переміщення товарів до (із) зони АТО;

- лист позивача №05/580 від 06.03.2015р., адресований заступникові керівника координаційного центру з питань переміщення товарів В.о. начальника Головного Міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО ДФСУ, першому заступникові Голови Слцжби безпеки України та відповідачу, в якому позивач просить розяснити наступні питання: Чи має бути наше підприємство включене до Додатку 5 Тимчасового порядку, як постачальник товарів для забезпечення виробничих потреб підприємств, розташованих в зоні АТО? Чи можливо постачальникам перетинати контрольні пункти вїзду в район проведення АТО з метою доставки товару покупцю, розташованому в районі проведення АТО, але не включеному в Додатку 5 до Тимчасового порядку? Чи можливо постачальникам перетинати контрольні пункти вїзду/виїзду з району проведення АТО без дозволів ДФСУ на перевезення вантажу (товарів), оскільки станом на сьогодні ці дозволи ще не видаються податковими інспекціями? Якщо ні, то повідомити строк, з якого Ірпінська ОДПІ розпочне видавати дозволи на перевезення вантажу (товарів) в/з району проведення АТО? Чи можливо внести зміни в Тимчасовий порядок стосовно видачі дозволів на запланований обсяг переміщення вантажів протягом календарного місяця/кварталу, а не на кожну вантажівку?;

- лист Міністерства фінансів України №31-12240-05-10/11233 від 31.03.2015р. адресований Державній фіскальній службі України та Службі безпеці України з проханням в найкоротший строк розглянути питання надання спеціального дозволу для ПАТ «Ефес України» на перевезення вантажу (товару) до або з неконтрольованої території та повідомити про результати розгляду порцшеного питання Посольство Турецької Республіки в Україні, ПАТ «Ефес України» та Міністерство фінансів;

- лист Міністерства фінансів України №31-12240-05-15/11234 від 31.03.2015р. адресований Посольсту Туречини в Україні та Надзвичайному і повноважному послу Турецької республіки в Україні, в якому повідомлено, що Міністерство фінансів України направило на адресу Державної фіскальної служби лист з проханням щодо оперативного розгляду питання надання спеціального дозволу для ПАТ «Ефес України» на перевезення вантажу (товару) або з неконтрольної території.

При цьому, як про це стверджує сам позивач, після настання обставин, на яких наполягає відповідач, останнім частково було повернуто зворотню тару згідно товарно-транспортних накладних: № від 12.02.2015р., № від 19.05.2015р., № від 26.05.2015р., № від 26.05.2015р.

Таким чином, надані матеріали свідчать про вжиття відповідачем заходів щодо виконання свого обовязку з повернення тари, що, в свою чергу, спростовує факт ухилення відповідача від повернення зворотної тари.

За таких обставин, враховуючи викладене, за висновками суду, на момент звернення до суду з позовом відсутнє відповідне порушене зобовязання відповідача з оплати вартості зворотної тари в сумі 1096554,24 грн., внаслідок чого позов в цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.

Позивачем згідно ст.625 Цивільного кодексу України також нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 64441,37 грн. та інфляцію в сумі 257690,27грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, враховуючи висновки суду про недоведеність з боку позивача факту порушення відповідачем своїх обовязків за договором в частині оплати вартості зворотної тари, тобто, за відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 64441,37 грн. та інфляції в сумі 257690,27 грн. також підлягають залишенню без задоволення.

Щодо нарахованих позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66 грн. суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначено у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 Цивільного кодексу України.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому, відповідно до частини другої статті 628 Цивільного кодексу України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 Цивільного кодексу України.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність відповідного зобовязання відповідача зі сплати позивачу грошових коштів в сумі 1096554,24 грн., відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача процентів за користування даними грошовими коштами.

Таким чином, нарахування процентів за користування коштами у розмірі 338135,66 грн. є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 74, 76, 77, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод, смт.Гостомель, м.Ірпінь до ОСОБА_1 акціонерного товариства Ефес Україна, м.Донецьк, про стягнення 1096554,24 грн. згідно п.6.9 договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних в сумі 64441,37 грн., інфляції в сумі 257690,27 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66 грн.

В судовому засіданні 27.02.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 28.02.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина