ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/224/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Фармалюкс 2010", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм", м.Мерефа Харківської області
про стягнення коштів в сумі 58569,98 грн.
без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Фармалюкс 2010" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 58569,98 грн., з яких: 46550,21 грн. - основний борг, 8098,46 грн. - пеня, 1117,21 грн. - 3% річних та інфляційні витрати в сумі 2804,10 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № 14 від 01.10.2013 року. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/224/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз'яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2019 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідач письмового відзиву не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №922/224/19 розглядається судом за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

01.10.2013 року між Приватним підприємством "Фармалюкс 2010" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки № 14 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобовязався поставляти та передавати у власність Покупця визначений цим договором товар, а Покупець зобовязався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

За умовами п. 2.1. Договору, поставка товару за цим Договором здійснюється Постачальником на підставі зробленої заявки Покупця (направленої по факсу чи електронною поштою) протягом 3 календарних днів з моменту її отримання. Постачальник має право на дострокову поставку товару. Сторонами досягнуто домовленості здійснювати постачання товару по даному Договору безперервно та ритмічно, не менше 2 разів за один календарний місяць, виходячи з потреби Покупця в товарі. Якщо протягом календарного місяця буде здійснено одну (або не здійснено жодної поставки товару) і це буде пов'язано з тим, що у Покупця не виникатиме потреби в постачанні товару, жодна зі Сторін не матиме претензій до іншої Сторони та не нестиме відповідальності.

Відповідно до п. 2.2 Договору, сторони погоджують асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка партії товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі партії товару Покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від Постачальника до Покупця відбувається в момент підписання Покупцем видатково прибуткової накладної на партії товару (п. 2.5. Договору).

В п. 4.1. Договору закріплено, що Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються Постачальником до поставки за цим Договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що постачаються.

Згідно з п. 4.2. Договору, ціна товару, яка входить у партію поставки, підтверджується у заявці Покупця та вказується у видатково прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки Покупцю не допускається.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначені у цьому Договорі або внесення грошових коштів у касу Постачальника.

Відповідно до п. 5.3. Договору оплата здійснюється Покупцем на підставі цього Договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу Покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього Договору, номер та дату видатково прибуткової накладної (товарно транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

За умовами п. 5.1, п. 5.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013 року, оплата за товар здійснюється протягом 20 (двадцять) календарних днів з моменту надання Покупцем звіту про реалізований товар. 01-го числа кожного поточного місяця Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється Постачальнику по факсу чи по електронній пошті.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє протягом одного року (п.10.1. Договору).

Згідно з п. 10.2 Договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013, договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

Позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу протягом періоду з 12.01.2017 року по 26.03.2018 року товар на загальну суму 48739,57 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Зі змісту видаткових накладних вбачається, що вони підписані з боку позивача та відповідача, а також містять печатки обох сторін.

Отже, з видаткових накладних вбачається, що вони містять підпис осіб, посвідчених печаткою ТОВ "Реній Фарм". При цьому, відсутність зазначення посад та прізвищ осіб, особисті підписи яких міститься на цих видаткових накладних, не спростовує сам факт здійснення позивачем поставки товару за Договором та факт отримання вказаного товару відповідачем.

Суд також враховує, що певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції (такі висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №821/589/17).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані зведені податкові накладні, що зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які підтверджують здійснення господарських операцій за Договором.

Таким чином, факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковими накладними доведений матеріалами справи, є обґрунтованим, враховуючи зокрема і те, що недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов'язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

В свою чергу, відповідач розрахувався за поставлений позивачем частково на суму 619,96 грн. Також відповідачем було повернуто товар на суму 1569,40 грн.

На підставі викладеного, позивач зазначає, що сума заборгованості (основного боргу), станом на 11.01.2019 року, склала 46550,21 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості №21 від 03.05.2018 року, в якій вимагав терміново, а саме протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання претензії сплатити заборгованість за Договором.

У відповідь на претензію, відповідач направив на електронну пошту позивача ОСОБА_1 погашення заборгованості від 16.05.2018 року.

Втім, станом на час розгляду справи, відповідач заборгованість за Договором в сумі 46550,21 грн. не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, матеріали справи підтверджують те, що відповідач (покупець), в рамках укладеного між сторонами Договору, отримав від позивача товар на загальну суму 48739,57 грн.

В свою чергу, відповідач розрахувався за поставлений позивачем частково на суму 619,96 грн. Також відповідачем було повернуто товар на суму 1569,40 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 5.1, п. 5.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013 року, оплата за товар здійснюється протягом 20 (двадцять) календарних днів з моменту надання Покупцем звіту про реалізований товар. 01-го числа кожного поточного місяця Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється Постачальнику по факсу чи по електронній пошті.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов Договору в частині надання позивачу звітів про реалізований товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, відповідачем не доведено виконання ним умов Договору в частині надання позивачу звітів про реалізований товар, які повинні надаватись 01-го числа кожного поточного місяця.

За таких обставин, даний товар має бути оплачений відповідачем на загальних підставах.

З урахуванням наведеного, у відповідача виник обов'язок з оплати отриманого товару за видатковими накладними після прийняття товару за ними, а тому строк оплати товару на загальну суму сумі 46550,21 грн. є таким, що настав.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем суми боргу за Договором в сумі 46550,21 грн., суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача 46550,21 грн. заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8098,46 грн. пені, 1117,21 грн. 3% річних та інфляційні витрати в сумі 2804,10 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013 року передбачено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар Покупець сплачує Постачальнику пеню за кожний протермінований день від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується протягом всього періоду прострочки до моменту повного виконання Покупцем зобов'язань (в частині погашення заборгованості). Позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в три календарні роки.

Таким чином, сторонами в Договорі було встановлено інші строки нарахування штрафних санкцій ніж ті, що закріплені в ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що вимога про стягнення пені за період з 26.03.2018 року по 25.09.2018 року в сумі 8098,46 грн. є законної та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, зазначає, що вимоги про стягнення 1117,21 грн. 3% річних за період з 26.03.2018 року по 11.01.2019 року та інфляційних витрат за період з квітня по грудень 2018 року в сумі 2804,10 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Космед" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-7, ) на користь Приватного підприємства "Фармалюкс 2010" (49052, м. Дніпро, вул. Валентина Ларіонова, буд. 145, к.32, ідентифікаційний код 37274773) основний борг у розмірі 46550,21 грн., пеню в сумі 8098,46, 3% річних у розмірі 1117,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 2804,10 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 04.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_2