ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2019 Справа № 920/691/18
м. Суми

За позовом 1) Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», с. Кашпури, Роменський район, Сумська область

2) Державного підприємства «Дослідне господарство агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», с. Перехрестівка, Роменський район, Сумська область

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м.Суми

про визнання права постійного користування на земельні ділянки

Суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін:

від 1-го позивача: Сивенко В.М. (ордер СМ № 5 від 06.09.2018)

від 2-го позивача: Сивенко В.М. (ордер СМ № 4 від 06.09.2018)

від відповідача: Малікова В.І. (довіреність № 9-18-0.6-40/62-19 від 14.01.2019)

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

У судовому засіданні, розпочатому 15.02.2019, за згодою представників сторін оголошувалась перерва до 22.02.2019 до 11:00 год.

Суть спору: до господарського суду звернулися позивачі з позовом до Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне підприємство» Роменської районної ради Сумської області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, суть позовних вимог викладена в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 11.09.2018.

У підготовчому засіданні від 08.11.2018 представником позивачів подана заява про закриття провадження у справі № 920/691/18 щодо частини позовних вимог (вх. № 2499к від 08.11.2018), згідно з якою представник просить суд закрити провадження у справі № 920/691/18 за позовом ДП «Дослідне господарство «Іскра» та ДП «Дослідне господарство Агрофірма «НАДІЯ» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України до відповідачів в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Відділу у Роменському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області відновити кадастрові номери на земельні ділянки ДП «ДГ «Іскра» ІСГПС НААН» відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, виготовленої Державним підприємством «Сумський інститут землеустрою» станом на 13.07.2012, відновити кадастрові номери на земельні ділянки ДП «ДГ Агрофірма «Надія» ІСГПС НААН» відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, виготовленої Державним підприємством «Сумський інститут землеустрою» станом на 20.09.2013, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію земельних ділянок, що здійснені відділом у Роменському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та Управлінням Держземагенства у Роменському районі Сумської області, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що здійснені Комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Роменської районної ради Сумської області.

Ухвалою суду від 08.11.2018 заяву представника позивачів про закриття провадження у справі № 920/691/18 щодо частини позовних вимог (вх. № 2499к від 08.11.2018) задоволено; закрито провадження у справі № 920/691/18 за позовом ДП «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України та ДП «Дослідне господарство Агрофірма «НАДІЯ» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у вищезазначеній частині позовних вимог; продовжено розгляд справи № 920/691/18 в іншій частині позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.

Позивачі відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 07.11.2018 (вх. № 8076) просять суд: 1) визнати за Державним підприємством «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» право постійного користування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 01.09 для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 3111,3749 га, що знаходяться на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; 2) визнати за державним підприємством «Дослідне господарство Агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» право постійного користування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 01.09 для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 3944,2297 га, що знаходяться на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог.

06.12.2018 представник позивачів подав заперечення на відзив відповідача (з урахуванням уточнених позовних вимог), позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити.

10.12.2018 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав позицію, викладену ним у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 05.02.2019 розгляд справи по суті відкладався у зв'язку із задоволенням клопотання відповідача про відкладення її розгляду.

15.02.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №585/1574/18, яка розглядається Роменським міськрайонним судом Сумської області та є, на думку представника пов'язаною із даною судовою справою.

Представник позивачів проти зупинення провадження у справі заперечував.

У судовому засіданні 15.02.2019 судом постановлено протокольну ухвалу, із занесенням її до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (вх. № 436к від 15.02.2019).

Розгляд справи по суті розпочався 15.02.2019.

Представник позивачів у вступному слові уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у вступному слові підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов та запереченні, просив суд у задоволенні вимог позивачів відмовити.

Присутніми представниками були надані пояснення з приводу обставин, на які вони посилались у поданих до суду заявах по суті справи.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх представників, оцінивши подані докази, суд встановив:

Відповідно до Статуту першого позивача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (нова редакція) , затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 18.01.2018, дане підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - Академія), як органу управління державним майном (пункт 1.1 Статуту).

Відповідно до п. 1.4 Статуту підприємство є правонаступником в частині майна, землі, майнових та немайнових прав і зобов'язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» Національної академії аграрних наук України».

Підприємство створене наказом Української академії аграрних наук від 13 грудня 1991 року № 303.

Згідно з наказом Української академії аграрних наук від 05 жовтня 2001 року №87 «Про перетворення Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції у Сумський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук» встановлено найменування підприємства - Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Сумського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук».

Згідно з наказом Української академії аграрних наук від 29 грудня 2003 року №128 «Про упорядкування найменувань наукових установ, підприємств та організацій, які входять до складу Української академії аграрних наук», визначена назва підприємства - Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Сумського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук».

Згідно з наказом Української академії аграрних наук від 03 листопада 2006 року № 117 «Про упорядкування найменувань наукових установ, підприємств та організацій, які входять до складу Української академії аграрних наук», підприємство перейменовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Сумського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук».

Згідно з наказом від 07 вересня 2010 року № 69 «Про упорядкування найменувань наукових установ, підприємств та організацій, які входять до складу Української академії аграрних наук», підприємство перейменовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Сумського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України».

Згідно з наказом від 23 лютого 2011 року № 59 «Про упорядкування найменувань наукових установ, підприємств та організацій, які входять до складу Української академії аграрних наук», підприємство перейменовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Національної академії аграрних наук України».

Діюче найменування підприємства визначене наказом Національної академії аграрних наук України від 23 грудня 2013 року № 204 «Про підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» НААН» на підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 06 листопада 2013 року (протокол № 19) «Про результати державної атестації наукових установ Національної академії аграрних наук України в 2013 році».

Згідно з п.1.5 Статуту підприємство безпосередньо підпорядковане Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до п. 3.1. Статуту підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб'єкт господарювання.

Відповідно до п. 3.5. Статуту економічною основою діяльності Підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Національної академії аграрних наук України, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української PCP «Про статус Української академії аграрних наук» від 29 липня 1991 року № 1370- XII, що перебувають у розпорядженні установ Академії.

Відповідно до абзацу першого п. 3.10. Статуту у відповідності з чинним законодавством і в межах цього Статуту підприємство з урахуванням завдань наукової установи, якій воно підпорядковане, самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності, в тому числі визначає структуру управління, розробляє штатний розпис, вступає в договірні відносини з іншими установами, підприємствами та організаціями, набуваючи майнові права і відповідні обов'язки, може бути позивачем та відповідачем в судах.

Відповідно до п. 4.4. Статуту земельні ділянки, які надані в постійне користування підприємству для розміщення його об'єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю.

Відповідно до п. 4.5. Статуту вилучення земельних ділянок підприємства може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії аграрних наук України відповідно до норм діючого законодавства.

Відповідно до п. 4.6. Статуту зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками господарства, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об'єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, визначеному законодавством.

Перший відповідач в обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель ф.№6 зем. станом на 01.01.2017 у нього в постійному користуванні знаходиться 3111,3749 га земель (довідка управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області від 23.01.2017 за № 8-28-02-55/2-17).

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 455 від 29.06.2011 ДП «Дослідне господарство «Іскра» Сумського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 3109,6749 га для дослідних і навчальних цілей за межами населеного пункту на території Роменського району, в тому числі: Перехрестівська сільська рада - 2939,9749 га, Пустовійтівська сільська рада - 169,7 га.

Доказів наявності документів, що посвідчують право постійного користування першого відповідача на земельні ділянки загальною площею 3109,6749 га матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що перший позивач за клопотанням № 4 від 26.01.2016 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування орієнтовною площею 2798,0749 га для дослідних і навчальних цілей, землі сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населеного пункту на території Перехрестівської та Пустовойтівської сільських рад Роменського району Сумської області.

Листом № 28-18-0.81-5113/2-16 від 15.04.2016 першого позивача було повідомлено про неможливість надання відповідного дозволу через необґрунтованість розміру земельної ділянки, через що неможливо встановити відповідність земельної діяльності вимогам законодавства України з землеустрою.

У подальшому клопотанням № 11 від 30.01.2017 перший позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому у постійне користування із земель державної власності п'ятнадцять земельних ділянок, зазначених у цьому клопотанні, розташованих на території Пурехрестівської сільської ради, Пустовойтівської сільської ради та с. Кашпури Роменського району Сумської області.

Листом № 18-0.3-10863/2-17 від 06.09.2017 відповідач роз'яснив першому позивачеві порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності у користування.

Відповідно до Статуту другого позивача - Державного підприємство «Дослідне господарство агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (нова редакція) , затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 08.02.2018, підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном (пункт 1.1 Статуту).

Відповідно до п. 1.4. Статуту другого позивача підприємство є правонаступником в частині землі, майна, майнових та немайнових прав і зобов'язань Державного підприємства «Дослідне господарство Агрофірма «Надія» Національної академії аграрних наук України».

Підприємство створене наказом Української академії аграрних наук від 13 грудня 1991 року № 303 «Про перейменування радгоспу імені Леніна Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції в дослідне господарство імені Леніна Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції».

Наказом № 16 від 21 лютого 2001 року дослідне господарство імені Леніна Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції перейменоване в дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції.

В результаті перетворення Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції у Сумський інститут агропромислового виробництва наказом Української академії аграрних наук № 87 від 05 жовтня 2001 року господарству затверджене найменування «Дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Сумського інституту агропромислового виробництва УААН».

Наказом Української академії аграрних наук № 128 від 29 грудня 2003 року «Про упорядкування найменувань наукових установ, підприємств та організацій, які входять до складу Української академії аграрних наук» господарство найменоване як державне підприємство дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Сумського інституту агропромислового виробництва УААН.

Наказом Української академії аграрних наук № 117 від 03 листопада 2006 року «Про найменування установ, підприємств та організацій Української академії аграрних

наук» господарству визначене найменування державне підприємство «Дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Сумського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук».

Наказом Національної академії аграрних наук України від 14 жовтня 2010 року № 129 «Про перепідпорядкування державного підприємства «Дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Сумського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук» господарству визначене найменування державне підприємство «Дослідне господарство «Агрофірма «Надія» Національної академії аграрних наук України».

Постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 19 вересня 2012 року протокол № 13 та наказом № 13 НААН від 29 лютого 2012 року № 64 «Про реорганізацію Державної установи «Сульське дослідне поле» Інституту гідротехніки і меліорації НААН» до Господарства приєднана Державна установа «Сульське дослідне поле» Інституту гідротехніки і меліорації НААН».

Діюче найменування підприємства визначене постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 06 листопада 2013 року «Про результати державної атестації наукових установ Національної академії аграрних наук України в 2013 році» та відповідним наказом НААН від 18 грудня 2013 року № 196 «Про перепідпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарства «Агрофірма «Надія».

Відповідно до п. 1.5 Статуту підприємство безпосередньо підпорядковане «Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України».

Відповідно до п. 3.1. Статуту підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб'єкт господарювання.

Відповідно до п. 3.5. Статуту економічною основою діяльності підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Національної академії аграрних наук України, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української PCP «Про статус Української академії аграрних наук» від 29 липня 1991 року № 1370- XII, що перебувають у розпорядженні установ Академії.

Відповідно до абзацу першого п. 3.10. Статуту у відповідності з чинним законодавством і в межах цього Статуту підприємство з урахуванням завдань наукової установи, якій воно підпорядковане, самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності, в тому числі визначає структуру управління, розробляє штатний розпис, вступає в договірні відносини з іншими установами, підприємствами та організаціями, набуваючи майнові права і відповідні обов'язки, може бути позивачем та відповідачем в судах.

Відповідно до п. 4.4. Статуту земельні ділянки, які надані в постійне користування підприємству для розміщення його об'єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю.

Відповідно до п. 4.5. Статуту вилучення земельних ділянок підприємства може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії аграрних наук України відповідно до норм діючого законодавства.

Відповідно до п. 4.6. Статуту зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками господарства, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об'єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, визначеному законодавством.

В обґрунтування позовних вимог другий відповідач вказує, що згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель ф.№6 зем. станом на 01.01.2016 у нього в постійному користуванні перебуває 4082,3121 га земель.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Роменської районної державної адміністрації Сумської області № 541 від 05.08.2011 ДП «Дослідне господарство агрофірма «Надія» Національної академії аграрних наук України» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 3944,2297 га для дослідних і навчальних цілей за межами населеного пункту на території Перехрестівської сільської ради Роменського району.

Доказів наявності документів, що посвідчують право постійного користування другого відповідача на земельні ділянки загальною площею 3944,2297 га матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки Відділу Держкомзему у Роменському районі Сумської області № 100 від 31.10.2011 у постійному користування другого відповідача перебуває 3944,2297 га, такий же розмір земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні другого відповідача зафіксовано в Акті від 06.12.2011 інвентаризації землекористування ДП «Дослідне господарство агрофірма «Надія» на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області та довідці № 8-28-0.2-54/2-17 від 23.01.2017 Управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області.

Таким чином, на підставі вищезазначених документів, а саме: даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель ф.№6 зем.; довідок ГУ Держгеокадастру у Сумській області та Управління Держкомзему у Роменському районі; витягів з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельних ділянок позивачі обґрунтовують наявність у них права постійного користування спірними земельними ділянками.

Суд, дослідивши докази, подані позивачами в обґрунтування їх вимог, зазначає наступне.

У позові позивачі вказують, що підприємства створені наказом Української академії аграрних наук від 13 грудня 1991 № 303 «Про перейменування радгоспу імені Леніна Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції»

Після моменту створення, в результаті реорганізаційних заходів згідно наказу від 23 грудня 2013 року № 204 «Про підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Іскра» НААН» на підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 06.11.2013 «Про результати державної атестації наукових установ Національної академії аграрних наук України в 2013 році» перший позивач має діюче найменування - Державне підприємство «Дослідне господарство «Іскра» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України та згідно наказу НААН від 18 грудня 2013 року № 196 на підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 06.11.2013 «Про результати державної атестації наукових установ Національної академії аграрних наук України в 2013 році» другий позивач має діюче найменування - Державне підприємство «Дослідне господарство Агрофірма «Надія» Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії наук України.

Позивачі зазначають, що з положеннями їх Статутів земельні ділянки, які надані їм у постійне користування для розміщення об'єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю, а вилучення земельних ділянок підприємства може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії аграрних наук України відповідно до норм діючого законодавства.

При цьому право постійного користування спірними земельними ділянками позивачі обґрунтовують даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель ф № 6 зем. станом на 01.01.2016, довідок управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області та Витягів з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельних ділянок.

Судом встановлено , що з 01.01.2016 Наказ Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення», яким затверджена форма № 6 зем., втратив чинність на підставі наказу Державної служби статистики № 190 від 19.08.2015. До того ж, предметом цієї форми звітності було лише надання статистичної інформації про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами. Довідка за формою №. 6 зем. не містить інформації, на підставі яких документів до неї заносяться дані про землевласників, землекористувачів та до складу яких угідь має відноситись земельна ділянка, а отже дана інформація може бути не підтверджена.

Відносно Витягів з Державного земельного кадастру, на які позивачі посилаються як на підтвердження законності перебування спірних земельних ділянок на праві постійного користування у ДП «Іскра» та ДГІ «Надія» судом встановлено, що у 2012 році ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» була розроблена технічна документація із землеустрою по інвентаризації земель та складанню документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки ДП «Іскра» та ДП «Надія» на території Перехрестівської та Пустовійтівської сільських рад Роменського району Сумської області, але в установленому законом порядку ця технічна документація не затверджена, матеріали справи не містять доказів іншого.

Згідно даної технічної документації із землеустрою земельні ділянки були сформовані та внесені до Державного земельного кадастру по всіх категоріях земель та видах угідь (рілля, сіножаті, пасовища, під господарськими будівлями і дворами, господарськими шляхами і прогонами, полезахисні лісосмуги, лісо вкриті площі, землі під озерами, прибрежними замкнутими водоймами, лиманами, низинні заболочені землі, під гідротехнічними спорудами води) в межах та за межами населених пунктів.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій», видами документації із землеустрою є: а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів; г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб; е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); з) робочі проекти землеустрою; и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно Законом України «Про землеустрій».

Земельні ділянки з кадастровими номерами, що зареєстровані в ДЗК на підставі вказаної технічної документації перенесені до архівного шару земельних ділянок.

Згідно пункту 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника та поділу чи об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до п.114 Постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно і законодавством України не передбачено повернення їх з архівного шару ДЗК.

Земельним Кодексом України регламентований порядок отримання земельних ділянок державної власності в постійне користування.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ст. 5 Земельного кодексу Української PCP (в редакції, чинній на час створення позивачів) (надалі - ЗК Української РСР) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції надають земельні ділянки у володіння або користування та вилучають їх.

Статтею 17 ЗК Української РСР визначено, що надання земельних ділянок у володіння або користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. У рішеннях про надання земельних ділянок у володіння або користування зазначається мета, для якої вони відводяться.

Відповідно до статті 22 ЗК Української РСР право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Стаття 23 ЗК Української РСР передбачає, що право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів.

Доказів наявності відповідних державних актів позивачами суду не подано.

Аналогічні норми порядку набуття права на земельні ділянки передбачені в діючому Земельному кодексі України.

Частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Стаття 123 Земельного кодексу України визначає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

У разі якщо місце розташування об'єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Якщо земельна ділянка надається у користування за погодженням з Верховною Радою України, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, які із своїми пропозиціями та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації подають зазначений проект до Кабінету Міністрів України, який розглядає ці матеріали та подає їх до Верховної Ради України для прийняття відповідного рішення.

Якщо земельна ділянка надається у користування за рішенням Кабінету Міністрів України або за погодженням з Кабінетом Міністрів України, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (крім проектів землеустрою щодо відведення у користування земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) подається відповідно до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, які розглядають його і в місячний строк подають зазначений проект зі своїми пропозиціями та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації до Кабінету Міністрів України для прийняття відповідного рішення.

Проекти землеустрою щодо відведення у користування земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, подаються до Кабінету Міністрів України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов'язкового) відселення, разом із пропозиціями та позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації.

Якщо земельна ділянка надається у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку державної експертизи) подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яка розглядає його і в місячний строк подає зазначений проект із своїми пропозиціями до Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

У разі надання земельних ділянок державної власності у постійне користування підприємствам, установам, організаціям комунальної власності одночасно здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність і навпаки.

На підставі рішення про передачу будівлі, споруди, іншого об'єкта нерухомого майна державної власності у комунальну власність приймається рішення про передачу у комунальну власність земельної ділянки, на якій розміщений об'єкт передачі.

На підставі рішення про передачу будівлі, споруди, іншого об'єкта нерухомого майна комунальної власності у державну власність, також передається у державну власність земельна ділянка, на якій розміщений об'єкт передачі.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст.125 чинного Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, факт оформлення права власності чи користування на земельну ділянку підтверджується внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також отриманням документу, що підтверджує проведення державної реєстрації права на земельну ділянку.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документом, який підтверджує факт виникнення права при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є витяг з Державного реєстру речових прав.

Доказів реєстрації речових прав на спірні земельні ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно матеріали справи не містіть.

Позивачі дану обставину пояснюють посиланням на ст. 6 Земельного кодексу України у редакції 1990 року, відповідно до частини 3 якої у постійне володіння земля надається колгоспам, радгоспам, іншим державним, кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям, релігійним організаціям для ведення сільського та лісового господарства.

На підтвердження своєї позиції щодо наявності у них права користування спірними земельними ділянками позивачами надані документи, які, на їх думку встановлюють хронологічний порядок передачі цих земельних ділянок від попередніх землекористувачів до правонаступників, якими у кінцевому результаті є позивачі.

Так, у якості відповідних доказів позивачами надані наступні документи:

- копія Акту від 15.09.1960 про передачу земельного фонду від Сумської державної сільськогосподарської дослідної станції до Господарства радгоспу ім. Леніна Роменського району;

- копія Акту від 17.09.1960 про передачу радгоспу ім. Леніна Роменського району на баланс Сумської сільськогосподарської дослідної станції, у тому числі 6035,29 га земельного фонду;

- копія рішення виконавчого комітету Сумської обласної ради трудящих № 347 від 21.06.1976, прийнятого на виконання постанови Ради Міністрів Української РСР № 273 від 05.06.1976, про перетворення колгоспу «Іскра» Роменського району в радгосп та приєднання його до насінницького радгоспу імені Леніна;

- копія Акту від 01.08.1976 про передачу радгоспу імені Леніна Сумській державній сільськогосподарській дослідній станції земель (загальна площа землекористування 2380 га) та громадського майна, належного колгоспу «Іскра» на підставі постанови Ради Міністрів СРСР та ЦК ЦПРС № 495 від 03.05.1957, постанови Ради Міністрів УРСР і ЦК КП України № 450 від 09.05.1957;

- копію наказу Сумського науково-виробничого об'єднання «Еліта» № 552 від 30.08.1984 «Про розукрупнення елітно-насіннєвого радгоспу ім. Леніна Роменського району», згідно з яким розукрупнено даний радгосп на два господарства: елітно-насіннєвий радгосп ім. Леніна (с. Перехрестівка) з площею сільгоспугідь 4367 га та елітно-насіннєвий радгосп «Іскра» (с. Кашпури та с. Зюзюки) з площею сільгоспугідь 3125 га;

- копію постанови Президії ВР Української РСР № 1370-ХІІ від 29.07.1991 «Про статус Української академії аграрних наук», якою постановлено, що Українська академія аграрних наук є самоврядною організацією, яка входить до складу агропромислового комплексу республіки та закріплено за Академією землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться у розпорядженні її установ;

- копію наказу Української академії аграрних наук № 103 від 15.04.1992 «Про використання основних та обігових фондів наукових установ, господарств, підприємств та організацій, що входять до складу Української академії аграрних наук», згідно з яким за науковими установами, господарствами, підприємствами і організаціями закріплено землю, будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, техніку та інші основні засоби станом на 01.01.1992 згідно з додатком.

Суд, дослідивши подані докази, зазначає, що подані документи на дають змоги встановити, що саме спірні земельні ділянки передавались у порядку правонаступництва, оскільки у різних актах передачі земельних фондів зазначені різні площі земельних ділянок, що передавалися від одного підприємства до іншого, до того ж подані документи не доводять факту правонаступництва Української академії аграрних наук після елітно-насіннєвого радгоспу ім. Леніна чи елітно-насіннєвого радгоспу «Іскра». Крім того, до копії наказу № 103 від 15.04.1992 не додано додаток, передбачений пунктом 2 цього наказу, з якого можна було б встановити, які саме землі перейшли у користування Української академії агарних наук.

Посиланням на п. 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України позивачі пояснюють наявність у них права користування земельними ділянками, які перебували у користуванні попередніх користувачів.

Також позивачі посилаються на ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Однак такі посилання суд вважає безпідставними, оскільки поданими позивачами доказами не доведений факт проведення реєстрації права постійного користування земельними ділянками юридичними особами, правонаступниками яких є позивачі.

Крім того, відсутність у позивачів права постійного користування спірними земельними ділянками підтверджує і той факт, що позивачі протягом 2016-2017 років звертались до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування. Таким чином, вказаними діями позивачі підтвердили факт відсутності у них відповідного права у 2016-2017 роках.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 77 даного Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені у ході судового розгляду справи обставини, суд вважає що визнання за позивачами права постійного користування на спірні земельні ділянки є неможливим.

Відтак суд дійшов висновку у відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 04.03.2019.

СуддяВ.Л. Котельницька