ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 910/11490/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Вишняк О.Є. (ордер серія КВ № 133534 від 06.03.2019),

від відповідача: Скрицький О.М. (довіреність № 50 від 01.10.2018)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018

у справі № 910/11490/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 229246, 66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду мста Києва від 12.12.2018 у справі №910/11490/18 позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" повернути Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" орендоване майно, а саме: 1/8 частина вежі радіорелейного зв'язку, що розміщене за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, пров. Урожайний, 8-а, із підписанням акту приймання-передачі про повернення майна. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 165263,04грн. заборгованості, 10943,18грн. пені, 16526грн.30коп. штрафу, 6271грн.07коп. інфляційних втрат, 2681,89грн. трьох процентів річних, 20470 грн. 32коп. неустойки, а також 5094 грн. 34 коп. судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- 22.03.2016 між сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, площею 12,5 кв.м;

- позивач звернувся до відповідача з листом від 25.06.2018 № 1326 про відмову від договору та про повернення орендованого майна;

- відповідач заборгованість не погасив, доказів погашення цієї суми заборгованості на час винесення рішення у справі відповідач суду не надав;

- оскільки позивач відмовився від договору листом від 25.06.2018, останній має право вимагати повернення майна.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- відповідно до акту приймання-передачі в оренду від 22.03.2016 позивачем передано в оренду відповідачу саме 1/8 частина вежі радіорейлерного зв'язку площею 12,5 кв.м., тобто з визначенням площі об'єкту оренди. Таким чином, відповідач має повернути саме такий об'єкт оренди - 1/8 частина вежі радіорелейного зв'язку площею 12,5 кв.м., саме такий об'єкт оренди повернув відповідач позивачу та склав відповідний акт повернення;

- наявність лише договору оренди не покладає на орендаря обов'язку сплати за ним; відповідно до п.10.10 договору оренди майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря;

- відповідно до п.3.11 договору оренди, орендар сплачує оренду плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно;

Від позивача (08.02.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2018 по справі №910/11490/18 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- основним аргументом відповідача в поданій апеляційній скарзі є твердження про те, що ним звільнено об'єкт оренди за договором від 01.10.2010 №139-10, а саме 1/8 частини вежі, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м.Ніжин, пров. Урожайний 8-А, проте це не відповідає дійсності, що видно зокрема зі змісту листів відповідача, зокрема про те, що відповідачем звільнено об'єкт оренди частково, вивезено тільки частину обладнання, у зв'язку з чим відповідач в листах зазначає про необхідність продовження терміну дії договору з коригуванням його умов;

- у зв'язку з наведеним акт приймання-передачі майна з оренди позивачем не підписувався, а відповідно до п.10.10 договору оренди від 01.10.2010 №139-10 майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання;

- відповідно ПрАТ «Телесистеми України» продовжує користуватись майном позивача та взагалі не сплачує оренду плату.

Від позивача надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в який позивач зазначає про те, що:

- з листів відповідача вбачається, що об'єкт оренди за договором від 01.10.2010 №139-10 було звільнено частково, а не повністю, як стверджує відповідач у своїй позовній заяві, поясненнях та апеляційній скарзі;

- направлення позивачу акту приймання-передачі (повернення) майна не доводить факту повного звільнення орендованого майна;

- у зв'язку з тим, що відповідачем не було звільнено об'єкт оренди від майна, акт приймання-передачі підписано не було, тому відповідач несе майнову відповідальність внаслідок порушень ним п.10.9 договору оренди.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

01.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір № 139-10 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування без права передачі в суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку ДТГО "Південно-Західна залізниця" (балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.05.2010 і становить за незалежною оцінкою 142089грн. 38коп. На виконання договору сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду для розміщення антен стільникового мобільного зв'язку.

Згідно з п. 10.1 договору № 139-10 від 01.10.2010 цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.10.2010 до 29.09.2013 включно.

У подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору №139-10 від 01.10.2010, якими вносились зміни та доповнення до вказаного договору, а саме: Угода від 18.12.2012 (про внесення змін до п. 3.1 договору оренди щодо розміру орендної плати); Угода від 04.12.2013 (про продовження строку дії договору до 29.09.2014, про зміну розміру орендної плати); Угода від 12.11.2014 (про продовження строку дії договору до 01.04.2015); Угода від 01.04.2015 (про продовження строку дії договору до 01.08.2015); Угода від 28.09.2015 (про продовження строку дії договору до 31.12.2015). Угодою від 28.09.2015 до договору № 139-10 від 01.10.2010 строк дії вказаного договору оренди було продовжено до 31.12.2015.

Господарським судом міста Києва встановлено, що при розгляді справи № 910/11067/17, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень орендодавця про припинення дії договору № 139-10 від 01.10.2010 протягом одного місяця після закінчення терміну його дії (31.12.2015), суд дійшов висновку, що договір був продовжений на підставі ч.1 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Надалі, 01.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець) та відповідачем укладено договір про заміну сторони в договорі № 139-10 від 01.10.2010.

Відповідно до п.1 договору про заміну сторони орендодавцем за договором оренди № 139-10 від 01.10.2010 виступає позивач та згідно з п.2 договору набуває всіх прав та обов'язків за договором № 139-10 від 01.10.2010.

22.03.2016 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено додатковий договір до договору № 139-10 від 01.10.2010.

Згідно з п.3 додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 3.1 вказаного договору оренди у наступній редакції: "орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 8572 грн. 68 коп. (без ПДВ). Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Відповідно до Закону України від 25.12.2015 "Про Державний бюджет України", п. 9 Прикінцевих положень на 2016 рік призупинено дію норми ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, індексація орендної плати за цим договором у 2016 році призупиняється".

Відповідно до додатку № 1 до договору № 139-10 від 01.10.2010 орендна плата за базовий місяць оренди (листопад 2015 року) становить 8572,68 грн. (без ПДВ).

Крім того, у п. 3 додаткового договору від 22.03.2016 до Договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони дійшли згоди викласти п.3.6 вказаного договору оренди у наступній редакції: "орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним".

22.03.2016 між сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (майно), що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, площею 12,5 кв.м., вартість якого визначена згідно висновком про вартість майна станом на 30.09.2013 і становить 143138грн. 97коп.

Пунктом 4 додаткового договору від 22.03.2016 до договору № 139-10 від 01.10.2010 сторони погодили, що строк дії договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлено з 01.12.2015 по 31.05.2016.

Додатковим договором від 29.07.2016 сторони погодили, що строк дії договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлений з 01.06.2016 по 31.07.2016. Додатковим договором від 17.11.2016 сторони погодили, що строк дії договору № 139-10 від 01.10.2010 встановлений з 01.08.2016 по 31.12.2016.

У рішенні суду у справі № 910/11067/17 встановлено продовження строку дії договору після 31.12.2016, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень орендодавця про його припинення.

Господарським судом міста Києва встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом від 25.06.2018 № 1326 про відмову від договору та про повернення орендованого майна протягом 3х-днів з моменту отримання цього листа, що був отриманий відповідачем 02.07.2018.

Із матеріалів даної справи вбачається, що в спірний період з червня 2017 року по грудень 2017 року та з січня 2018 року по липень 2018 року позивачем нараховані відповідачу до сплати 165263,04 грн. орендної плати.

У визначений строк відповідач заборгованість не погасив, доказів погашення заборгованості на час винесення рішення у справі не надав.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що він має повернути саме такий об'єкт оренди - 1/8 частина вежі радіорелейного зв'язку площею 12,5 кв.м., саме такий об'єкт оренди й повернув відповідач позивачу та склав відповідний акт повернення, не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки з листа від 27.12.2016 №16/ГО/0783 відповідачем зазначається про необхідність перегляду істотних умов договору оренди від 01.10.2010 №139-10 у зв'язку з демонтажем ще в травні 2016 антенно-фідерних пристроїв на об'єкті за адресою м.Ніжин, пров. Урожайний, 8А, про що було неодноразово проінформовано позивача. Як вказує відповідач в листі, позивачем не враховані вимоги ПрАТ «Телесистеми України» з приводу перегляду предмету договору стосовно зменшення займаної площі та суттєвого зниження у зв'язку з цим рівня орендної плати. Отже, з листа від 27.12.2016 №16/ГО/0783 можні дійти висновку про те, що звільнена лише частина орендованого майна.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що наявність лише договору оренди не покладає на орендаря обов'язку сплати за ним; відповідно до п.10.10 договору оренди майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання, обов'язок складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря, не спростовують фактичних обставин по справі, а саме того, що оскільки об'єкт оренди звільнено частково, у позивача була відсутня підстава підписувати акт приймання-передачі майна з оренди, так як відповідач продовжує використовувати орендоване майно ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи жодних доказів повернення об'єкту оренди відповідачем позивачу, заборгованість відповідача за договором у сумі 165263,04грн., не погашена та документально підтверджена, позовна вимога про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, про що дійшов обґрунтованого висновку місцевий господарський суд.

Відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи те, що позивач відмовився від Договору листом від 25.06.2018, останній має право на підставі ст.782 ЦК України вимагати повернення майна, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про зобов'язання повернути майно шляхом підписанням акту приймання-передачі підлягає задоволенню.

У ст.610 Цивільного кодексу України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Пунктом 3.8 сторони передбачили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Оскільки відповідач є порушником грошового зобов'язання, це є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені, штрафу, відповідно до п.п. 3.7, 3.8 договору.

Судовою колегією встановлено, що розрахунок штрафу позивачем проведено арифметично вірно та у відповідності до умов договору, отже підлягає задоволенню позовна вимога про стягненню з відповідача на користь позивача 16526,30 грн. штрафу.

Щодо нарахуванню пені у розмірі 16 418,53 грн., то розрахунок позивача здійснено без урахування ч. 6 ст. 232 ГК України, у зв'язку з чим, здійснивши перерахунок пені за договором, стягненню з відповідача, підлягає сума пені у загальному розмірі 10943,18 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних є обгрунтованим та арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2681,89 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача підлягає 6271,07 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/11490/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11490/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов