ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа№ 910/5971/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

представники сторін в судове засідання не з'явилися

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 (повне рішення складене 21.09.2018)

у справі № 910/5971/18 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс»

до Фізичної особи - підприємця Разової Наталії Володимирівни

про визнання недійсним договору від 01.09.2016 № 01/09/2016 та визнання недійсними актів приймання-здачі виконаних послуг,

розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У травні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» (далі - ТОВ «Плато Плюс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) до Фізичної особи - підприємця Разової Наталії Володимирівни (далі - ФОП Разова Н.В.) про визнання недійсним договору від 01.09.2016 №01/09/2016, укладеного між ТОВ «Плато Плюс» та ФОП Разовою Н.В.; визнання недійсними актів приймання-здачі виконаних послуг: від 30.09.2016 № 01, від 31.10.2016 № 02, від 30.11.2016 № 03, від 31.12.2016 № 04, від 31.01.2017 № 01, від 28.02.2017 № 02, від 30.03.2017 № 03, від 30.04.2017 № 04, від 19.05.2017 № 05, від 30.06.2017 № 06, від 31.07.2017 № 07, від 31.08.2017 № 08, від 30.09.2017 № 09; застосування наслідків недійсності документів, шляхом повернення ТОВ «Плато Плюс» 38 600, 00 грн (в редакції уточнень (заяви) від 19.07.2018 (а.с. 11 -12, т. 2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на дату укладення договору про ведення бухгалтерського та податкового обліку у Кажадана С.В. були відсутні повноваження директора ТОВ «Плато Плюс», оскільки його було звільнено із займаної посади. Відповідно, і підписувати акти приймання-здачі виконаних робіт у Кажадана С.В. не було. Заявник вказує також про недоліки в оформлених актах приймання-здачі виконаних робіт.

Також скаржник стверджує про ознаки нікчемності договору, оскільки останній, на думку заявника, не спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема, позивач вказує, що в нього не перебувають жодні первинні або інші документи по договору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується те, що Каждан С.В. на момент підписання спірного договору, а також спірних актів був директором ТОВ «Плато Плюс» і, відповідно, мав повноваження на підписання вказаних договорів та актів приймання-здачі виконаних робіт.

Суд дійшов висновку про те, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме: зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі; спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У жовтні 2018 ТОВ «Плато Плюс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Плато Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі № 910/5971/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Чорногуз О.М. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 09.01.2019.

У зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 прийнято апеляційну скаргу ТОВ "Плато Плюс" до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Чорногуз О.М., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ «Плато Плюс» до 30.01.2019.

30.01.2019 ухвалою суду апеляційної інстанції, з урахуванням думки та можливості представника скаржника, який був присутній у судовому засіданні, було оголошено перерву до 27.02.2019.

11.02.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшли пояснення з новими доказами (копії протоколів учасників ТОВ «Плато плюс» від 13.12.2018 та від 14.12.2018). Суд залишає нові докази без розгляду на підставі ст. 118, 207, 269 ГПК України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Нові докази (подані відповідачем) взагалі не існували на час ухвалення оскаржуваного рішення та розгляду справи в суді першої інстанції, а тому не могли входити до кола обставин, які досліджувалися судом першої інстанції та, відповідно, входили до предмету доказування. До того ж, відповідач не зазначив, яку обставину доводять або спростовують нові докази. А тому суд апеляційної інстанції залишає такі докази без розгляду.

14.02.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, в якому скаржник просить долучити до матеріалів справи наступні документи: судові рішення у справах Господарського суду міста Києва № 910/21717/18 та № 910/3353/15 та копію листа Міністерства юстиції України від 05.10.2015 № 1207/1.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення такого клопотання з огляду на таке. Судові рішення, згідно зі ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» внесені до реєстру (єдиний державний реєстр судових рішень), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, доступ до судових рішень є відкритим та наявну в реєстрі інформацію слід використовувати для ухвалення обґрунтованого (з урахуванням усіх обставин справи) судового рішення. До того ж, матеріали справи містять посилання як на справи Господарського суду міста Києва № 910/21717/18, №910/3353/15 так і копії судових рішень у вказаних справах.

Водночас, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду копію листа Міністерства юстиції України від 05.10.2015 № 1207/1, наданого скаржником, на підставі ст. 118, 207, 269 ГПК України з огляду на те, що скаржником не заявлено клопотання про поновлення строку для подачі такого доказу та взагалі не зазначено про неможливість подання такого доказу до суду першої інстанції через обставини, що не залежали від сторони.

У судове засідання 21.02.2019 представники сторін не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином в порядку ст. 120, 242 ГПК України. Обізнаність сторін про судове засідання підтверджується розпискою-повідомленням про наступне судове засідання, в якій розписався представник скаржника - адвокат Щелков П.С.; відповідачем до суду апеляційної інстанції подавалися відзив на апеляційну скаргу, заяву про долучення документів та пояснення. Останні подано 11.02.2019 нарочно до суду, тобто після оголошення перерви в судовому засіданні.

22.02.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника - адвоката Щелкова П.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована участю представника в іншому судовому процесі з представництва інтересів іншої особи (Шуляка О.В.).

Суд апеляційної інстанції, розглянувши вказану заяву, відмовив в її задоволенні з огляду на таке.

30.01.2019 в судовому засідання з розгляду даної справи був присутній представник скаржника - адвокат Щелков П.С. У судовому засіданні суд почав з'ясовувати обставини справи та заслухав його пояснення. З метою дотримання прав усіх учасників справи, в розгляді справи було вирішено оголосити перерву. Дату наступного судового засідання було погоджено з представником скаржника - адвокатом Щелковим П.С. На питання суду «чи влаштовує представника наступна дата судового засідання 27.02.2019?» представник скаржника відповів ствердно (підтверджується аудіо записом судового засідання).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що учасник справи (ТОВ «Плато Плюс») не обмежений в праві залучити до розгляду справи іншого (інших) представників. Участь у судовому засіданні, згідно з ст. 42 ГПК України, є правом сторони. Явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася. Представник скаржника пояснення надав.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, викладених вище обставин, дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви та, відповідно, в її відмові.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що протокол № 1 від 20.01.2015, яким було звільнено Каждана С.В. з посади директора ТОВ «Плато Плюс» є чинним на момент розгляду даної справи, а тому договір та акти підписано неповноважною особою.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив твердження позивача про відсутність у відповідача відповідного КВЕД на здійснення господарської діяльності, що свідчить про те, що відповідач не мав права надавати відповідні послуги.

Оскаржувані акти, на думку скаржника, не відповідають ознакам первинного документу, оскільки не містять необхідні реквізити.

Крім того апелянт зазначає про помилкове посилання суду першої інстанції на судове рішення у справі №370/890/15-ц (у справі про поновлення Каждана С.В. на посаді), оскільки справа переглядається Великою Палатою Верховного Суду.

Водночас, скаржник зазначає про необхідність врахування судових рішень у справах Господарського суду міста Києва № 910/21717/18 та № 910/3353/15 (про визнання недійсними рішення загальних зборів) як одну з підстав для задоволення апеляційної скарги та позову.

Скаржник також посилається на невірне застосування судом першої інстанції п. 3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 (щодо наявності повноважень директора на прийняття оскаржуваного правочину).

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення.

Відповідач зазначає, що на момент укладення оскаржуваного договору та підписання актів Каждан С.В. був повноважним представником (директором) позивача, а тому укладений договір є правомірним та відповідає вимогам законодавства.

Факт надання послуг, на думку відповідача, підтверджується актами виконаних робіт, які досліджувалися у справі № 910/20/18 (про повернення безпідставно набутих коштів з відповідача на користь позивача. В позові відмовлено). Зазначає, що основним видом діяльності відповідача є надання бухгалтерських послуг. Також про факт реального надання послуг свідчить те, що відповідачка здавала податкову звітність підприємства, що підтверджується квитанціями, які отримані від органу ДФС та в яких підтверджено факт прийняття звіту від ТОВ «Плато плюс», директором якого зазначено Каждана С.В.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції встановив, що 01.09.2016 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) був укладений договір № 01/09/2016, відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався надати позивачу послуги по веденню бухгалтерського і податкового обліку на підприємстві останнього.

На підставі вказаного договору між сторонами за період з 01.09.2016 по 31.07.2017 були підписані акти приймання-здачі виконаних робіт на загальну суму 38 600, 00 грн, а саме: від 30.09.2016 № 01 на суму 2 000, 00 грн; від 31.10.2016 № 02 на суму 2 800, 00 грн; від 30.11.2016 № 03 на суму 2 800, 00 грн; від 31.12.2016 № 04 на суму 2 800, 00 грн; від 31.01.2017 № 01 на суму 2 800, 00 грн; від 28.02.2017 № 02 на суму 2 800, 00 грн; від 30.03.2017 № 03 на суму 3 800, 00 грн; від 30.04.2017 № 04 на суму 2 800, 00 грн; від 19.05.2017 № 05 на суму 2 800, 00 грн; від 30.06.2017 № 06 на суму 3 800, 00 грн; від 31.07.2017 № 07 на суму 2 800, 00 грн; від 31.08.2017 № 08 на суму 2 800, 00 грн; від 30.09.2017 № 09 на суму 3 800, 00 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 № 370/890/15-ц позовні вимоги Каждана Сергія Владиленовича задоволені та поновлено його на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» і наказ ТОВ «Плато Плюс» № 1-к від 21.01.2015 р. про покладення обов'язків керівника підприємства на Денисенко В.О. скасовано. В силу ст. 75 ГПК України вказана обставина не доказуються при розгляді даної справи.

Крім того, як вбачається з доданого відповідачем листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.10.2018 № 100.100/он/к-156/4-3522 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Плато Плюс» за період з 02.09.2015 по 23.10.2017 значилися: з 31.08.2015 по 14.04.2016 - Каждан С.В.; з 14.04.2016 по 18.04.2016 - Денисенко В.О.; з 18.04.2016 (з 11 год. до 17 год.) - Каждан С.В.; з 18.04.2016 (з 17 год.) по 20.04.2016 - Денисенко В.О.; з 20.04.2016 по 23.10.2017 - Каждан С.В.

Тобто, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Плато Плюс» в період укладення оскаржуваного договору від 01.09.2016 та підписання оскаржуваних актів приймання-здачі (з 30.09.2016 по 30.09.2017) значився Каждан С.В.

Проте, договір № 01/09/2016 від 01.09.2016 та акти приймання-здачі виконаних робіт на загальну суму 38 600, 00 грн, на думку заявника, укладені з порушенням встановленого законодавством порядку, а саме підписані неуповноваженою особою, що і стало підставою для звернення з позовом.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

У справі склалися правовідносини, що стосуються договору надання послуг, а спір стосується правомірності укладення такого договору.

Відповідно до ст. 5, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

презумпцію правомірності правочину закріплено у ст. 204 Цивільного кодексу України. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме: зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі; спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 № 370/890/15-ц поновлено Каждана С.В. на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» і наказ ТОВ «Плато Плюс» № 1-к від 21.01.2015 р. про покладення обов'язків керівника підприємства на Денисенко В.О. скасовано.

Північний апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про неможливість посилання на дану обставину як на доказ, оскільки вказана справа є предметом розгляду у Верховному Суді з огляду на таке.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015 № 370/890/15-ц в силу приписів ст. 223, 319 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент ухвалення рішень) набрало законної сили 24.01.2017 (постановлено ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення без змін вказаного рішення).

До того ж, станом на момент ухвалення даної постанови Великою Палатою Верховного Суду у справі № 370/890/15-ц ухвалено постанову від 05.12.2018 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78529895), якою у задоволенні заяви Денисенко В.О. про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2017, ухвали Апеляційного суду Київської області від 24.01.2017, рішення від 17.07.2015 та додаткового рішення від 03.10.2016 Макарівського районного суду Київської області в справі за позовом Каждана С.В., ТОВ «Плато плюс», Головного територіального управління юстиції в м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: заяви Денисенко В.О., Собко С.Л., державний реєстратор відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Шубіна Тетяна Яківна, про поновлення на роботі відмовлено.

Отже, судове рішення про поновлення на посаді директора ТОВ «Плато плюс» Каждана С.В. є чинним.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на рішення у справах Господарського суду міста Києва № 910/21717/18 та № 910/3353/15 (про визнання недійсними зборів учасників ТОВ «Плато плюс» від 20.01.2015, скасування рішення, прийнятих на зборах учасників від 20.01.2015) як на підставу позову з огляду на таке.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (з якими кореспондувалася ст. 207 Господарського кодексу України, чинна на момент укладення спірного договору) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст. 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 Цивільного кодексу України), висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №920/1175/17.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору сторонами було складено акти приймання-здачі виконаних робіт, які скаржник оскаржує виключно з підстави їх невірного оформлення. Водночас, в підтвердження факту реального надання послуг відповідачем до матеріалів справи додано квитанції № 2 (а.с. 241 - 245, т. 1), згідно з якими ТОВ «Плато Плюс» подавало податкову звітність, керівником якого значиться саме Каждан С.В. Як було встановлено вище, оскаржуваний договір укладено саме для надання послуг бухгалтерського та податкового обліку. Тому позовні вимоги про визнання недійсним договору від 01.09.2016 №01/09/2016, визнання недійсними актів приймання-здачі виконаних послуг та застосування наслідків недійсності документів, шляхом повернення ТОВ «Плато Плюс» 38 600, 00 грн, правильно не задоволені судом першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявність обставин, що підтверджують факт надання послуг, чинного рішення про поновлення Каждана С.В. на посаді директора ТОВ «Плато плюс», довідки РДА про перебування на посаді на момент підписання (укладення) оскаржуваного договору та складення спірних актів, оцінивши такі докази в порядку ст. 86 ГПК України, а також взявши до уваги те, що скаржником не було доведено, що відповідач при укладенні спірних правочинів діяв недобросовісно і нерозумно, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, у зв'язку з чим у її задоволенні відмовляється.

Водночас суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідача на те, що Денисенко В.О. не є директором ТОВ «Плато Плюс», а тому є неуповноваженою особою щодо подачі до суду скарги, оскільки згідно з відомостями ЄДРПОУ Денисенко В.О. значиться директором ТОВ «Плато Плюс» і на час розгляду справи також є директором вказаного підприємства.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Руїз Торіха проти Іспанії», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Плато плюс».

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

9.1. З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5971/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5971/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі № 910/5971/18, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018.

5. Матеріали справи № 910/5971/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 04.03.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз