ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019м. ДніпроСправа № 904/46/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА"

про стягнення 98635,23грн., з яких 77365,81грн. пені; 11052,26грн. трьох відсотків річних; 10217,16грн. інфляційних втрат (договір №4848/1617-БО-5/3 від 31.10.2016 постачання природного газу)

Представники: справу розглянуто без виклику представниківучасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 98635,23грн., з яких 77365,81грн. пені; 11052,26грн. трьох відсотків річних; 10217,16грн. інфляційних втрат (договір №4848/1617-БО-5/3 від 31.10.2016 постачання природного газу).

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення її доводів.

31.10.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір №4848/1617-БО-5/3 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10044460,49грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за газ відповідач здійснював несвоєчасно, у зв'язку з чим зобов'язання не виконано в строк визначений договором.

У зв'язку з порушенням строків сплати основного боргу позивач нарахував відповідачу:

- пеню за період з 26.11.2016 по 15.01.2017 у розмірі 77365,81грн.

- три відсотки річних за період з 26.11.2016 по 15.01.2017 у розмірі 11052,26грн.

- інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 10217,16грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2019 для розгляду справи №904/46/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича.

Ухвалою від 09.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 08.02.2019.

31.01.2019 від відповідача надійшов відзив.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач вважає, що приймаючи рішення господарський суд має взяти до уваги положення статті 233 Господарського кодексу України і зменшити суму заявлених позивачем вимог на 50 (п'ятдесят) відсотків, у зв'язку з тим, що випадок відповідача є винятковим, а саме:

- відповідач не є фактичним споживачем природного газу;

- заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв'язку з несплатою саме споживачами;

- відповідачем постійно проводяться дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості;

- позивачем не доведено отримання збитків.

Як на судову практику відповідач посилається на постанову Вищого господарського суду України у справі №904/4884/13.

11.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Доводи позивача на відзив.

Позивач заперечує проти врахування положень статті 233 Господарського кодексу України під час розгляду даної справи з огляду на наступне.

Відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (за основним видом діяльності підприємства - продаж газу) становила 58988тис.грн. Тенденція до зростання, у зв'язку з тим, що даний показник у 2016 році складав 49209тис.грн.

Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137тис.грн., відстрочені податкові зобов'язання складають 67304тис.грн.

Розмір короткострокових позик складає 44579тис.грн., довгострокових - 14736тис.грн. Позивач зазначає, що дана інформація є публічно доступною і повний текст звітності розміщено на офіційному сайті позивача - naftogaz.com.

26.02.2019 від відповідача надійшли заперечення.

Доводи відповідача щодо незгоди з аргументами позивача викладеними у відповіді на відзив.

Приймаючи рішення у вказаній справі відповідач просить суд врахувати положення статті 233 Господарського кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, постачальник) та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі - відповідач, споживач) укладено договір №4848/1617-БО-5/3 від 31.10.2016 постачання природного газу (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (далі - споживачам покупця).

Ціну договору визначено у розділі 5. Ціна газу. Пунктом 5.5 договору закріплено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Строк визначено розділом 12 договору. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газ з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов'язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку предметом договору є природний газ.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у пункті 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу газ, що підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 1135240,18грн. (жовтень 2016 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 3905184,02грн. (листопад 2016 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 3537566,97грн. (грудень 2016 року);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 1466469,31грн. (березень 2017 року).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ отриманий з жовтня 2016 року по грудень 2016 року та у березні 2017 року відповідно. Відтак, оплата природного газу відбулася у повному обсязі, проте з порушенням встановлених договором строків, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач нарахував пеню за період з 26.11.2016 по 15.01.2017 у розмірі 32552,22грн. за прострочення оплати природного газу поставленого у жовтні 2016 року; за період з 27.12.2016 по 15.01.2017 у розмірі 44813,59грн. за прострочення оплати природного газу поставленого у листопаді 2016 року. Загальна сума пені становить 77365,81грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені.

Відповідач просить суд взяти до уваги наступні обставини:

- відповідач не є фактичним споживачем природного газу;

- заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв'язку з несплатою саме споживачами;

- відповідачем постійно проводяться дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості;

- позивачем не доведено отримання збитків.

Позивач проти клопотання відповідача заперечує та просить суд врахувати наступне:

Відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (за основним видом діяльності підприємства - продаж газу) становила 58988тис.грн. Тенденція до зростання, у зв'язку з тим, що даний показник у 2016 році складав 49209тис.грн.

Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137тис.грн., відстрочені податкові зобов'язання складають 67304тис.грн.

Розмір короткострокових позик складає 44579тис.грн., довгострокових - 14736тис.грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ (постанова Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №916/65/18).

Суд зазначає, що враховуючи приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд також зазначає, що сторони в судовому процесі мають право подавати пояснення, заяви, клопотання та довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи позиції сторін господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статей 230, 231 Господарського процесуального кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Приймаючи рішення про зменшення пені господарський суд врахував, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка не може перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, а також встановлені судом обставини справи, а саме сплату основного боргу у повному обсязі та стратегічне значення підприємства відповідача, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії бюджетним установам/організаціям, господарський суд вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 50%, а саме до 38682,91грн.

Господарський суд прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем газ.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу три відсотки річних за період з 26.11.2016 по 15.01.2017 у розмірі 32552,22грн. за прострочення оплати природного газу поставленого у жовтні 2016 року; за період з 27.12.2016 по 15.01.2017 у розмірі 44813,59грн. за прострочення оплати природного газу поставленого у листопаді 2016 року; Загальна сума трьох відсотків річних становить 11052,26грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за загальний період прострочення з грудня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 10217,16грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги відповідача, приймаючи рішення врахувати положення статті 233 Господарського кодексу України, господарський суд зазначає наступне.

Стаття 233 Господарського кодексу України регулює питання зменшення розміру штрафних санкцій.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, господарський суд наголошує, що три відсотки річних та інфляційні втрати не штрафними санкціями, а отже застосування статті 233 Господарського кодексу України в даній частині позовних вимог неможливо.

Щодо правових позицій Вищого господарського суду України.

Господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на правові позиції, викладені у постанові Вищого господарського суду у справі №904/4884/13, оскільки за змістом частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми. Крім того, подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин. При цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. (Постанова Верховного Суду від 29.01.2019 по справі №922/595/18).

Судові витрати. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1762,00грн. покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 265-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПРОВУЛОК ДЕЖНЬОВА, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) про стягнення 398635,23грн., з яких 77365,81грн. пені; 11052,26грн. трьох відсотків річних; 10217,16грн. інфляційних втрат (договір №4848/1617-БО-5/3 від 31.10.2016 постачання природного газу) задовольнити частково.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПРОВУЛОК ДЕЖНЬОВА, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 38682,91грн. (тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дві грн. 91 коп.) пені; 11052,26грн. (одинадцять тисяч п'ятдесят дві грн. 26 коп.) трьох відсотків річних; 10217,16грн. (десять тисяч двісті сімнадцять грн. 16 коп.) інфляційних втрат; 1762,00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ТЕПЛОВИХ МЕРЕЖ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПРОВУЛОК ДЕЖНЬОВА, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 38682,90грн. пені відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 11.03.2019

Суддя І.В. Петренко