РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2019Справа № 910/16261/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондаренко Г.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8)

До Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2)

Про стягнення 11 552,00 грн

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (далі - відповідач) про стягнення 11 552, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору № 44534а7ша від 14.02.2017 добровільного страхування наземного транспорту здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2, а тому до нього відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1172 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, власником транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1, водієм якого скоєно ДТП, є Комунальне підприємство "Київпастранс", а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків в розмірі 11 552,00 грн покладаються на нього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду оригіналу довіреності № 852/18 від 11.06.2018.

21.12.2018 від позивача надійшло клопотання на усунення недоліків позовної заяви, яким останній усунув недоліки, встановлені даною ухвалою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16261/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін, зобов'язано МТСБУ надати інформацію щодо полісу № АК/6102893 та встановлено строк сторонам для подання документів по справі до 26.01.2019.

10.01.2019 від Моторно-транспортного страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття.

14.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що КП «Київпастранс» в межах цивільно-правової відповідальності здійснило доплату на відшкодування в розмірі 163 702, 55 грн, тобто відшкодування шкоди завданої ОСОБА_1 - Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2. відшкодована в повному обсязі. Однак, позивач просить стягнути з відповідача несплачені чергові страхові внески ОСОБА_1 в розмірі 11 552, 00 грн. Відповідач зазначає, що страховик здійснив страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховим платежем та фактично сплаченим страховим платежем за відповідний період дії договору. Відповідач вважає, щодо вимоги щодо стягнення вказаних коштів, які були зараховані в якості несплачених чергових платежів є безпідставними, оскільки зазначені відносини між страховиком та страхувальником є договірними і не належать до регресних зобов'язань, за таких відповідач просить відмовити в задоволенні даного позову.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 28.04.2017 в місті Київ по вулиці Шота Руставелі 10 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (власник автомобіля - ОСОБА_1), ВАЗ д.р.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, КІА д.р.н. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, КІА д.р.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5, ЛАЗ д.р.н. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_6 (власник автомобіля - КП «Київпастранс»).

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2017 у справі № 757/34982/17-п ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Судом установлено, що транспортний засіб Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2, застраховано позивачем відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 14.02.2017 № 44534а7ша, укладеним між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) (далі - договір).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2213382 від 19.06.2017, складеного позивачем, та умов договору страхування від 14.02.2017 № 44534а7ша, розмір страхового відшкодування склав 275 254, 55 грн.

Проте, відповідно до вищезазначеного страхового акту, сума взаємозаліку за іншими договорами (утримана сума) склала 11 552, 00 грн, а сума відшкодування 263 702, 55 грн.

Позивачем, згідно з платіжним дорученням № 344 068 від 20.06.2017, копія якого наявна в матеріалах справи, здійснено виплату страхового відшкодування згідно акту № АХА 2213382 в розмірі 263 702, 55 грн на рахунок Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім ОСОБА_7».

В листопаді 2017 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування (вих. № СУ/004251/3 від 24.11.2017), в якій зазначив про те, що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_6 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому просив сплатити на користь позивача суму боргу в розмірі 275 254, 55 грн.

На підставі заяви про оплату страхового відшкодування № СУ/00251/3 від 24.11.2017 ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до умов полісу АК/6102893 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000, 00 грн (ліміт відповідальності страхової компанії).

У березні 2018 року позивач звернувся з претензією про регресні вимоги (вих. № СУ/004251/4-3 від 12.03.2018) до відповідача, в якій просив сплатити суму боргу в розмір 175 254, 55 грн протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії.

Як зазначають позивач та відповідач, відповідачем 12.03.2018 було сплачено вищезазначену суму боргу в розмірі 163 702, 55 грн.

У травні 2018 року позивач звернувся з претензією про регресні вимоги (вих. № СУ/004251/4-4 від 18.05.2018) до відповідача, в якій просив сплатити суму залишку боргу, який підлягає оплаті відповідачем у розмірі 11 552, 00 грн.

Листом від 13.07.2018 № 053/01/2295 відповідач повідомив позивача, що відповідно до п. 29.28 договору добровільного страхування № 44534а7ша страховик здійснив страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховим платежем та фактично сплаченим страховим платежам за відповідний період дії договору. Також зазначив, що вимога про повернення коштів, які були зараховані в якості несплачених чергових страхових платежів вважає безпідставною, оскільки вищезазначені відносини між страховиком та страхувальником є договірними і не належать до регресних зобов'язань, а тому відсутні підстави для задоволення вимог, зазначених у претензії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, зобов'язаний відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, розмір якої з урахуванням виплат становить 11 552,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу Mersedes-Benz д.р.н. НОМЕР_2,

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність Комунального підприємства "Київпастранс" на момент вказаної ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна». Полісом № АК/06102893 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000, 00 грн, франшиза - 0. Таким чином, ПАТ «СК «Універсальна» взяло на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 9 "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Як зазначають позивач і відповідач та встановлено судом, ПАТ «СК «Універсальна» було виплачено ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до умов полісу АК/6102893 страхове відшкодування в розмірі 100 000, 00 грн (ліміт відповідальності згідно з полісом).

Крім того, як зазначалося вище, на підставі претензії про регресні вимоги вих. № СУ/004251/4-3 про стягнення 175 254, 55 грн, відповідачем було сплачено позивачу кошти в розмірі 163 702, 55 грн без несплачених ОСОБА_1 чергових страхових платежів у розмірі 11 552,00 грн.

Так, відповідно до п. 29.28 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 14.02.2017 № 44534а7ша, укладеним між позивачем та ОСОБА_1, у випадку сплати страхового платежу за відповідний пріод дії договору частинами згідно з розділом 18 договору, страховик має право здійснити страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховим платежем за відповідний період дії договору, вказаним в розділі 14 даного договору та фактично сплаченим за відповідний період дії договору страховим платежем.

Так, як підтверджено сторонами та відповідно до страхового акту, сума взаємозаліку за іншими договорами (утримана сума) склала 11 552, 00 грн, а сума відшкодування 263 702, 55 грн. Тобто 11 552, 00 грн позивач зарахував в якості несплачених чергових страхових платежів ОСОБА_1

Згідно ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Як роз'яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

В п. 27 Пленуму роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191,1192 ЦК України), а також ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, у регресному зобов'язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов'язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов'язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактично сплаченого кредиторові в основному зобов'язанні. Передбачається рівність розмірів вимоги в порядку регресу й вимоги в основному зобов'язанні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та зазначає, що стягнення грошових коштів у розмірі 11 552, 00 грн, які були зараховані в якості несплачених чергових платежів є безпідставними, оскільки зазначені відносини між страховиком (позивачем) і страхувальником (ОСОБА_1) є договірними і не належать до регресних зобов'язань.

Суд зазначає, що позивач не був позбавлений права та можливості звернутися з позовною вимогою до страхувальника безпосередньо про стягнення даної грошової суми в загальному порядку.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, як не доведених та необґрунтованих.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8,) до Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2) про стягнення 11 552,00 грн відмовити повністю.

2. Покласти судові витрати на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07.03.2019.

Суддя Г. П. Бондаренко