СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа № 905/1047/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді: При секретарі: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Чернота Л. Ф. Зубченко І. В., Пушай В. І. Телеснюк І.В. Костікова О. О. (адвокат), довіреність №09-18/6942 від 27.12.2018 року, свідоцтво НОМЕР_1 від 14.07.2010 року про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №9 від 14.07.2010 р. не з'явились
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№159Д/3) Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька область,
на рішення Господарського суду Донецької області
від30.08.2018 року (повне рішення складено 10.09.2018 року)
у справі№905/1047/18 (суддя - Л. В. Ніколаєва)
за позовом до проПриватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька область, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, Донецька область, стягнення 42 097,71 грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом №09-2/58 від 29.05.2018 р. до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області про стягнення 42 097,71 грн. збитків, що виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовну заяву обґрунтовано виявленою недостачею вантажу, який прийнятий до перевезення відповідачем.

09.07.2018 р. за вх. №14328/18 на адресу господарського суду Донецької області надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених вимог з посиланням на ст. 136 Статуту залізниць України.

У подальшому, 12.07.2018 р. за вх. №14645/18 на адресу господарського суду Донецької області надійшла відповідь позивача на відзив по справі, відповідно до якої останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, з посиланням на ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України та вважає що строк позовної давності для звернення з даним позовом позивачем не пропущений. Крім того, на підтвердження оплати рахунку №91547580 від 02.06.2017 р. про сплату товару надав суду копії банківської виписки та довідки за підписом головного бухгалтера щодо оплати вказаного рахунку.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2018р. (повний текст підписано 10.09.2018р.) у справі №905/1047/18 відмовлено Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» у задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область звернулось з апеляційною скаргою №09-2/58 від 27.02.2018 р., в якій останній просить рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. по справі №905/1047/18 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «МК «АЗОВСТАЛЬ» про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 42 097,71 грн. - задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Згідно доводів скаржника, рішення місцевого господарського суду є незаконним, оскільки ухвалене із неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті, дійшовши вірного висновку про наявність підстав для покладення на перевізника відповідальності за нестачу вантажу на підставі комерційних актів БН 484809/464 від 05.06.2017 р., БН 484809/465 від 05.06.2017 р., БН 484809/466 від 05.06.2017 р., БН 484809/467 від 05.06.2017 р., БН 484809/458 від 05.06.2017 р., безпідставно, необґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вважає, що, суд першої інстанції помилково вважає, що к спірним правовідносинам, враховуючи, що по справі не мало місто пред'явлення перевізнику претензії, не можуть застосовуватися вимоги ст. 315 Господарського кодексу України, а строки звернення до суду повинні обчислюватися виходячи виключно із вимог ст. 136 Статуту залізниць України - 6 місяців з дня встановлення обставин (у даному випадку - це дата комерційних актів 05.06.2017р.). Вказані виводи суду першої інстанції апелянт вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що спростовуються вимогами діючого законодавства.

Посилається на ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу Кодексу, яка є спеціальною нормою, якою, унормовано, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Так, пунктом 136 Статуту залізниць України закріплено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Водночас ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

Таким чином, апелянт наголошує, що вказаною правовою нормою - ст. 315 Господарського кодексу України по - іншому, ніж Статутом, розраховується початок перебігу позовної давності. Вважає, що в даному випадку на момент пред'явлення позову (29.05.2018 р.) позовна давність в даній справі не закінчилася.

Останній стверджує, що посилання суду першої інстанції на неможливість застосування до спірних правовідносин вимог ст. 315 Господарського кодексу України, оскільки у спірних правовідносинах відсутнє направлення претензії перевізнику, є безпідставним.

Також, апелянт відзначає, що в порушення вимог ст.ст. 86, ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції проігнорував висновки Верховного Суду та не застосував їх до спірних правовідносин.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи №905/1047/18 між суддями Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2019 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Чернота Л.Ф., судді Пушай В.І., Зубченко І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. у справі №905/1047/18 названою колегією суддів поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. (повний текст підписано 10.09.2018 р.), встановлено учасникам справи строк до 04.02.2019 р. включно для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 р. розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 30.08.2018 року (повне рішення складено 10.09.2018 року) у справі №905/1047/18 призначено на 27.02.2019 о 15:30 год.

01.02.2019 р. (в межах встановленого ухвалою від 16.01.2019 р. строку) на адресу Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 28.01.2019 р. в якому останній просить долучити відзив до матеріалів справи та врахувати його позицію при розгляді справи. Залишити рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2018 р. - без змін. Судова колегія розглянула вищенаведений відзив та долучила його до матеріалів справи.

12.02.2019 р. від Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область надійшов відзив на апеляційну скаргу №09-2/58 від 07.02.2019 р., в якому останній відзначає, що доводи відповідача не обґрунтовані та такими, що не підлягають урахуванню при розгляді справи №905/1047/18.

Частиною 1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

За приписами ч.1, 2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 р. встановлено учасникам справи строк для надання відзиву до 04.02.2019 р. включно, названу ухвалу останній отримав 22.01.2019 р. (як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення), а відзив було направлено на адресу Східного апеляційного господарського суду 08.02.2019 р. (як вбачається з поштової накладної, наявної на конверті, в якому надійшов документ), тобто з пропуском встановленого судом строку без клопотання про поновлення такого строку, судова колегія залишає без розгляду відзив на апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. у справі №905/1047/18 Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 р., керуючись статтями 216, 234, 235, ч. 2 ст. 281 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 30.08.2018 року (повне рішення складено 10.09.2018 року) у справі №905/1047/18 до "06" березня 2019 р. о 11:00 год.

У судовому засіданні 06.03.2019 р. представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та у попередньому судому засіданні, просив суд рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. у справі №905/1047/18 скасувати. Винести нове рішення, яким позовні вимоги ПРАТ «МК «Азовсталь» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 42 097,71 грн. задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

06.03.2019 р. відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки Східний апеляційний господарський суд не повідомив.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать розписка (а.с.150) та наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 145-147). Однак, відповідач, наданими процесуальними правами не скористався та в судове засідання не з'явився. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та враховуючи явку представника відповідача у попередньому судовому засіданні, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою технічних засобів у відповідності до вимог ст.ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому статтею 270 цього Кодексу. Складено протокол судового засідання.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», ідентифікаційний код - 00191158, правовий статус суб'єкта - юридична особа. Місцезнаходження - 87500, Донецька область, м. Маріуполь, Орджонікідзевський район, вулиця Лепорського, будинок 1. Види діяльності за КВЕД-2010: виробництво чавуну, сталі та феросплавів, виробництво коксу та коксопродуктів, виробництво пестицидів та іншої агрохімічної продукції. Лиття сталі. Професійно-технічна освіта, оптова торгівля хімічними продуктами. Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, каналізація, відведення й очищення стічних вод, оброблення та видалення безпечних відходів, оброблення та видалення небезпечних відходів, відновлення відсортованих відходів (копія виписки відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та копія Статуту підприємства а.с.28-39).

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код - 40075815, правовий статус - юридична особа, місцезнаходження - 03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5.

Регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код - 84404, місцезнаходження - 84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети. Завдань та предмету діяльності Товариства. Межі Філії затверджуються рішенням правління Товариства.

Як було встановлено господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 02.06.2017 р. зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці ПрАТ «АКХЗ» згідно залізничної накладної на групу вагонів №50290436 відправило на адресу ПрАТ «МК «Азовсталь» на станцію призначення Сартана Донецької залізниці кокс доменний (вологий), зокрема, у вагонах: №52832649 маса - 42 700 кг; №61006342 маса - 47 200 кг; №53522470 маса - 43 800 кг; №60027588 маса - 43 000 кг; №61077038 маса - 43 200 кг.

Відповідно до накладної, вантаж у вологому стані, завантажений вантажовідправником насипом, маркований полосою повздовж вагону вапном, вантаж розміщено й закріплено згідно з Главою 14 Додатка 3 до СМГС.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції на підставі актів загальної форми станції Волноваха було здійснено комісійне переважування спірних вагонів, за результатами якого складено комерційні акти: - комерційний акт БН 484809/464 від 05.06.2017р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону №52832649 фактично виявилось: брутто - 64 350 кг, тара 23 400 кг, нетто 40 950 кг, що менш документа на 1 750 кг.

Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що навантаження шапкоподібне, вище рівня бортів на 40-50 см, маркований однією смугою за довжиною вагону вапном. Зліва, над 6-7 м люком поглиблення довжиною 300 см, шириною 150 см, в глибину 50 см. В місці виїмки маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, у технічному відношенні справний, течі вантажу немає. В акті є відомості про те, що з моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь та комерційного агента станції Сартана. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

- комерційний акт БН 484809/465 від 05.06.2017 р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону №61006342 фактично виявилось: брутто - 68 000 кг, тара 23 200 кг, нетто 44 800 кг, що менш документа на 2 400 кг.

Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що навантаження шапкоподібне, вище рівня бортів на 40-50 см, маркований однією смугою за довжиною вагону вапном. Зліва, над 4-7 м люком поглиблення довжиною 600 см, шириною 100 см, в глибину 50 см. В місці виїмки маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, у технічному відношенні справний, течі вантажу немає. В акті є відомості про те, що з моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь та комерційного агента станції Сартана. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

- комерційний акт БН 484809/466 від 05.06.2017 р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону№53522470 фактично виявилось: брутто - 64 300 кг, тара 21 800 кг, нетто 42 500 кг, що менш документа на 1 300 кг.

Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що навантаження шапкоподібне, вище рівня бортів на 40-50 см, маркований однією смугою за довжиною вагону вапном. Над 6-7м люком поглиблення довжиною 200 см, шириною 280 см, в глибину 50 см. В місці виїмки маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, у технічному відношенні справний, течі вантажу немає. В акті є відомості про те, що з моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь та комерційного агента станції Сартана. Завідуючого вантажним двором немає по штату;

- комерційний акт БН 484809/467 від 05.06.2017 р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону№60027588 фактично виявилось: брутто - 64 650 кг, тара 23 500 кг, нетто 41 150 кг, що менш документа на 1 850 кг.

Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що навантаження шапкоподібне, вище рівня бортів на 40-50 см, маркований однією смугою за довжиною вагону вапном. Над 6-7 м люком поглиблення довжиною 200 см, шириною 280 см, в глибину 50 см. В місці виїмки маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті, у технічному відношенні справний, течі вантажу немає. В акті є відомості про те, що з моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь та комерційного агента станції Сартана. Завідуючого вантажним двором немає по штату;

- комерційний акт БН 484809/468 від 05.06.2017р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону№61077038 фактично виявилось: брутто - 64 750 кг, тара 23 500 кг, нетто 41 250 кг, що менш документа на 1 950 кг.

Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився. У комерційному акті також відображено, що навантаження шапкоподібне, вище рівня бортів на 40-50 см, маркований однією смугою за довжиною вагону вапном. Над 1-2 м люком поглиблення довжиною 200 см, шириною 280 см, в глибину 50 см. В місці виїмки маркування порушено. Вагон бездвірний, люки закриті, у технічному відношенні справний, течі вантажу немає. В акті є відомості про те, що з моменту прибуття та до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь та комерційного агента станції Сартана. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

Переважування вантажу здійснювалось з відчепленням на 150 тонних вагах повірених 09.09.2016р.

Комерційні акти підписані належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 р.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, вважає передчасними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав та відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічні положення закріплені в ст. 307 Господарського кодексу України.

За приписами ст.6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 314 Господарського кодексу України, що узгоджується з приписами ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача та пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За приписами ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно зі ст.113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст.924 Цивільного кодексу України, ст.314 Господарського кодексу України і ст.114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення збитків з залізниці, внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу при виконанні договору перевезення. Тобто правовідносини між вантажоотримувачем та вантажовідправником, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням останнім обов'язків по договору перевезення вантажу залізничним транспортом (залізничної накладної).

Місцевий господарський суд при розгляді справи по суті, дійшов вірного висновку про наявність підстав для покладення на перевізника відповідальності за нестачу вантажу на підставі комерційних актів БН 484809/464 від 05.06.2017 р., БН 484809/467 від 05.06.2017 р., БН 484809/468 від 05.06.2017 р., однак, необґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що шестимісячний термін для пред'явлення даного позову, передбачений ст. 136 Статуту залізниць України, сплив ще на початку грудня 2017 року, оскільки згідно положень ст.ст. 253, 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом першої інстанції, позов ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» був направлений до суду 15.05.2018 р., що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на описі вкладення та конверті, в якому надійшла позовна заява. Відтак, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не був позбавлений можливості пред'явити позов до відповідача в межах шестимісячного строку позовної давності.

Але, місцевий суд відхилив позицію позивача про застосування ст. 315 Господарського кодексу України до спірних правовідносин, оскільки ця правова позиція позивача до даного спору не застосовується, оскільки у справі, що розглядається, не мало місце пред'явлення претензії перевізнику. З посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 905/3245/16 від 24 квітня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що к спірним правовідносинам, враховуючи, що по справі не мало місто пред'явлення перевізнику претензії, не можуть застосовуватися вимоги ст. 315 Господарського кодексу України, а строки звернення до суду повинні обчислюватися виходячи виключно із вимог ст. 136 Статуту залізниць України - 6 місяців з дня встановлення обставин (у даному випадку - це дата комерційних актів 05.06.2017 р.).

У зв'язку із наведеним, вказані висновки суду необґрунтованими.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Статтею 253 Цивільного кодексу України вствновлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Приписами статті 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Умовами статті 257 Цивільного кодексу України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів ст. 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Пунктом 136 Статуту залізниць України закріплено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Втім, ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

Згідно з ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України встановлено, що претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців. Перевізник розглядає претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом 3 місяців (ч. 3 ст. 315 ГК України). Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року.

В пунктах 4.7, 4.7.1 вищенаведеної Постанови Пленуму зазначено: "У визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України).

Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду, відповідно до частини другої і третьої статті 315 Господарського кодексу України, незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника."

У зв'язку із цим, вказаною правовою нормою - ст. 315 Господарського кодексу України по-іншому, ніж Статутом, розраховується початок перебігу позовної давності.

Загальний строк позовної давності згідно вимог ст. 315 Господарського кодексу України - це 1 рік 3 місяці (6 місяців - пред'явлення претензії, 3 місяця - відповідь на претензію, 6 місяців - строк звернення до суду).

Крім цього, частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, частиною першою статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до ст. 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

Статтею 315 Господарського кодексу України, що регулює порядок вирішення спорів щодо перевезень, передбачено можливість досудового врегулювання господарського спору та визначено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, обов'язковим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Тобто, частиною четвертою зазначеної норми встановлено шестимісячну позовну давність для пред'явлення позову перевізникові.

А отже, оскільки в даному випадку норма ст. 315 Господарського кодексу України є спеціальною щодо відповідних (спірних) правовідносин суб'єктів господарювання, то ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України не може бути застосована, як норма загальної дії.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред'явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, не суперечить положенням статті 315 Господарського кодексу України.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу.

В той же час, відсутність звернення до перевізника з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на застосування до спірних правовідносин виключно ст. 136 Статуту залізниць України, та відповідно, 6 місячного строку позовної давності є порушенням принципу верховенства права, а також норм матеріального та процесуального права - ст. 129 Конституції України, ст. 315 Господарського кодексу України ст.ст.2,3,5,236 Господарського процесуального кодексу України.

Також, посилання суду першої інстанції на неможливість застосування до спірних правовідносин вимог ст. 315 Господарського кодексу Украйни, оскільки у спірних правовідносинах відсутнє направлення претензії перевізнику, є безпідставним та незаконним, та таким, що спростовується вищенаведеними обставинами.

Щодо доводів суду про відхилення позиції позивача щодо відліку строку позовної давності з врахуванням положень ст. 315 Господарського кодексу України, яка по-іншому, ніж Статутом залізниць України, розраховує початок перебігу строку позовної давності оскільки у спірних правовідносинах, не мало місце пред'явлення претензії перевізнику, а також, що Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 905/3245/16 від 24 квітня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Однак, предметом касаційного оскарження по справі №905/3245/16 стало подання позову на наступний день після закінчення строку позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи №905/3245/16 підставою для відмови судами першої та апеляційної інстанції став пропуск строку позовної давності у зв'язку з тим, що закінчення строку позовної давності припадав на вихідний день. У зв'язку з чим, позов було подано позивачем наступного робочого дня за вихідним днем. Колегія судів Верховного суду України розглянула дане питання та задовольняючи касаційну скаргу погодилася з позицією позивача по справі відносно направлення позову з урахуванням положень ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Оскільки останній день позовної давності за заявленими вимогами у даній справі 13.11.2016 був вихідним днем (неділя), а тому за приписами частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку є перший за ним робочий день, тобто 14.11.2016 р. - понеділок.

Крім того, колегія судів Верховного суду України у постанові від 24 квітня 2018 року по справі №905/3245/16 чітко визначила вищенаведену позицію відносно правомірності застосування судами при розгляді позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень, вимог ст. 315 Господарського кодексу України, а не ст. 136 Статуту залізниць України.

В порушення ст.ст. 86, ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції не врахував вищенаведені висновки Верховного суду та не застосував їх до спірних правовідносин, зробивши передчасний висновок про те, що вони не підлягають застосуванню при вирішені даної справи.

Більш того, при прийняті рішення судом першої інстанції помилково застосовано ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України, якою встановлюється шестимісячний строк для пред'явлення позову перевізником.

Суд першої інстанції не врахував, той факт що дана норма не може бути застосована для спірних правовідносин у справі №905/855/18, оскільки зазначена норма регулює порядок пред'явлення позовів перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення.

У даній справі має місце пред'явлення позову до перевізника, таким чином до спірних правовідносин повинні застосовують ч.1,2,3,4 ст.315 Господарського кодексу України, а частина 5 вищезазначеної статті застосовуватися не може.

Крім того, при вирішені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, висловлюючи свою позицію, про те, що вимоги ст. 315 Господарського кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у зв'язку з тим, що у даній справі не мало місце пред'явлення претензії перевізнику, самостійно тлумачить вказану норму закону, що є недопустимим, оскільки по-перше, відповідно до вимог ст.ст. 147,150 Конституції України - це виключно прерогатива Конституційного суду України, що в свою чергу, з боку суду є порушенням вказаних норм Конституції України; по-друге, суд безпідставно звужує зміст вказаної норми права, що є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права - ст.ст. 147,150 Конституції України та процесуального законодавства - ст.ст. 86, ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, що свою чергу, призвело до прийняття передчасного та необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Право на звернення до господарського суду гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, відповідно ст. 5 Господарського процесуального кодексу України .

Суд, при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до умов ст. 11 Господарського процесуального кодексу України.

Приписи статті 16 Цивільного кодексу України передбачають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу; суд може відмовити у захисті вказаного права чи інтересу тільки в разі порушення вимог ст. 13 Цивільного кодексу України (межі здійснення цивільних прав).

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Таким чином з урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства - Конституції України, рішення Європейського суду, цивільного законодавства, господарського процесуального законодавства, застосування якого судами, при здійснені правосуддя, є обов'язковим, вбачається та гарантується звернення юридичної особи до суду за захистом порушених чи оспорюваних прав.

При цьому, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді.

Як вбачається з матеріалів справи №905/1047/18 суд першої інстанції, в порушення вказаних нормативних актів - ст.129 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2,3,4,5,11 Господарського процесуального кодексу України, незаконно порушуючи права позивача, як юридичної особи - суб'єкта господарювання, грубо порушив його особисті майнові права - безпідставно відмовив у задоволені позову у повному обсязі, встановивши при цьому наявність вини відповідача та наявність обставин для стягнення збитків, позбавивши останього права на судовий захист майнових прав, передбачений вищевказанними нормами матеріального та процессуального права, що, в свою чергу, є підставою для скасування в порядку ст. 277 Господарського процесуального кодексу України незаконного рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2018 р.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. (повний текст рішення складено 10.09.2018 р.) у справі №905/1047/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. (повний текст рішення складено 10.09.2018 р.) у справі №905/1047/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 42 097,71 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місто Лиман, Донецька область (код ЄДРПОУ ВП:40150216, 84404, Донецька область, місто Лиман, вул. Привокзальна, будинок 22) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область (, 87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, будинок 1) збитки, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 42 097,71 грн., судовий збір за подання позовної зави у розмірі 1762, 00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місто Лиман, Донецька область (код ЄДРПОУ ВП:40150216, 84404, Донецька область, місто Лиман, вул. Привокзальна, будинок 22) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область (, 87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, будинок 1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2643, 00 грн.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 06.03.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя В.І. Пушай