СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа № 5023/1702/12

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В., суддя Пушай В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Максимовський С.О., довіреність № 08-21/3489/2-18 від 20.12.18,

відповідача - Лісовин С.І., паспорт серія ММ №220111, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 01.04.99; Бартош Р.Г., Ордер серія ХВ № 228 від 08.01.19; Договір про представництво та захист інтересів особи б/н від 08.01.19; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 747 від 20.05.10,

прокуратури Харківської області - Булулуков О.О., службове посвідчення № 030960 від 22.12.14,

1-ої 3-ї особи - не з'явився,

2-ої 3-ї особи - не з'явився,

3-ої 3-ї особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №455 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.18 у справі № 5023/1702/12

за позовом Заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків

3-і особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -1. Харківське міське управління земельних відносин Харківської міської ради, м. Харків,

2. Державна інспекція сільського господарства Харківської області, м. Харків, 3. Гаражний кооператив "Старт", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича, м. Харків

про стягнення шкоди у розмірі 137826,89 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2018 у справі №5023/1702/12 заяву (вхідний № 27044 від 17 вересня 2018 року) Харківської місцевої прокуратури № 1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату наказу задоволено. Відновлено строк дії наказу господарського суду по справі № 5023/1702/12 від 02 липня 2015 року і дію наказу для пред'явлення подовжено до 27 вересня 2021 року. Видано Харківській місцевій прокуратурі № 1 дублікат наказу від 02 липня 2015 року по справі № 5023/1702/12 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 137826,89 грн.

Відповідач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, посилаючись на те, що Харківська місцева прокуратура № 1 не може бути суб'єктом подання заяви про видачу дублікату наказу, оскільки не є ані стягувачем, ані державним або приватним виконавцем, стягувачем визнано Західну міжрайонну державну податкову інспекцію м. Харкова (зараз - Центральна ОДНІ м. Харкова). Центральна ОДПІ м. Харкова не зверталася за видачею дублікату наказу по справі №5023/1702/12, а факт втрати оригіналу судового наказу не встановлений та жодним чином не підтверджений, докази щодо втрати відсутні. На думку відповідача, виходячи з доказів, наданих заявником, не можна визнати поважними, вказані заявником, причини пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявником не надано, як не зазначено і те, що вказані обставини виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2019 для розгляду справи №5023/1702/12 сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя (доповідач) Гребенюк Н.В., судді Пушай В.І., Зубченко І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 призначено справу №5023/1702/12 до розгляду на 27.02.2019 о 10:00 год. та встановлено учасникам справи до 27.02.2019 включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику.

На поштову адресу Східного апеляційного господарського суду 27.02.2019 (згідно штампу канцелярії, наявному на першому аркуші документа) від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу - залишити без змін. Позивач зазначив, що на заяву Харківської міської ради про видачу наказу листом господарського суду Харкіської області від 29.07.2015 № 027223 було повідомлено про те, що наказ суду від 02.07.2015 у справі № 5023/1702/12 на примусове виконання рішення суду від 09.04.2015 було надіслано на адресу Західної міжрайонної державної податкової сулужби, оскільки стягнення коштів до Державного бюджету України покладено на органи доходів і зборів. Як вважає позивач, зважаючи на те, що наказ суду було втрачено, у зв'язку з чим строк для пред'явлення наказу було пропущено, судом першої інстанції цілком правомірно було поновлено строк дії наказу господарського суду по справі № 5023/1702/12 від 02.07.2015 і дію наказу для пред'явлення подовжено до 27.09.2021.

На поштову адресу Східного апеляційного господарського суду 27.02.2019 (згідно штампу канцелярії, наявному на першому аркуші документа) від прокуратури Харківської області надійшли письмові пояснення, згідно яких прокурор просить ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2018 у справі № 5023/1702/12 залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор зазначив, що у справі № 5023/1702/12 за позовом до господарського суду Харківської області безпосередньо звертався прокурор, внаслідок чого відповідно до положень ч. 3 ст. 15 Закону прокурор є стягувачем, який захищаючи інтереси держави вправі звертатись до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату наказу. За наслідками встановлення факту невиконання судового рішення та видачі дубліката наказу, як вважає прокурор, не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Прокурор вказав, що остаточне та обов'язкове до виконання рішення суду у справі № 5023/1702/12, за наслідками його примусового виконання, поновить економічні інтереси держави та забезпечить реалізацію принципу верховенства права.

Представник відповідача - Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича, м. Харків, в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

Представник позивача - Харківської міської ради, м. Харків, у судовому засіданні зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали господарського суду Харківської області.

Представник прокуратури Харківської області в судовому засіданні просив ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2018 у справі № 5023/1702/12 залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третіх осіб в дане судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі № 5023/1702/12 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Лавренюк Т.А., судді: Бринцев О.В., Макаренко О.В.) позов було задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 137826,89 грн, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 2756,54 грн та в частині зобов'язання Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану у м. Харкові, вул. 23 Серпня, 36-а, орієнтовною площею 0,26 га, із приведенням її у придатний для подальшого використання стан провадження у справі припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича було залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року залишено без змін.

02 липня 2015 року по справі № 5023/1702/12 було видано відповідні накази.

17 вересня 2018 року до господарського суду Харківської області від Харківської місцевої прокуратури № 1 надійшла заява (вхідний № 27044) про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату наказу по справі № 5023/1702/12.

Суд першої інстанції, розглянувши вказану справу, дійшов висновку, що заява Харківської місцевої прокуратури № 1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату наказу підлягає задоволенню, оскільки наказ суду було втрачено, у зв'язку з чим строк для пред'явлення наказу було пропущено.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає наведений висновок таким, що здійснений з урахуванням усіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Так, згідно з ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно пункту 2 статті 329 Господарського процесуального кодексу України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Відповідно до пункту 3 статті 329 Господарського процесуального кодексу України про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Згідно пункту 19.4) частини 1 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23.03.2012 № 7 якщо позивачем у справі є прокурор, то в разі задоволення позову стягнення здійснюється або інщі дії вчиняються на користь зазначеного прокурором стягувача, а наказ про таке стягнення видається прокурору на підставі поданої ним суду відповідної письмової заяви або згідно з такою ж заявою прокурора надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом за адресою, зазначеною в позовній заяві, або іншою адресою, вказаною прокурором.

Якщо ж позивачем визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, то стягнення здійснюється або інші дії вчиняються на користь зазначеного прокурором стягувача, і наказ господарським судом видається або стягувачу, або прокурору, який брав участь у справі на підставі тієї відповідної письмової заяви, що надійшла до суду першою (в разі одночасного надходження заяв і стягувача, і прокурора наказ видається прокурору), а за відсутності такої заяви (заяв) надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом за адресою, зазначеною в позовній заяві, або іншою адресою, вказаною стягувачем чи прокурором.

Згідно з п. 9.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 Прокурор набуває статусу учасника виконавчого провадження за умови, що в передбачених статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" випадках він здійснював представництво інтересів держави або громадянина в суді й зазначене провадження було відкрито на підставі виконавчого документа за його заявою (частина перша статті 7, пункт 2 частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Як свідчать матеріали справи, 02 липня 2015 року наказ господарського суду Харківської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича 137826,89 грн шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки за вихідним № 023998 було направлено на адресу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління міндоходів у Харківській області, оскільки стягнення коштів до Державного бюджету України покладено на органи доходів і зборів.

06 вересня 2018 року з метою отримання інформації про результати виконання рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року Харківська місцева прокуратура № 1 звернулась до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з відповідним запитом (вихідний № 04-28-7672вих-18).

10 вересня 2018 року Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області листом (вихідний № 599/9/20-30-10-08 повідомила Харківську місцеву прокуратуру № 1 про те, що виконавчий лист про стягнення шкоди з Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича надходив до Західної ОДПІ м. Харкова 06 липня 2015 року за вхідним № 5018/9, що підтверджується копією журналу вхідної кореспонденції місцевих органів державної влади. Зазначений документ було отримано фахівцем юридичного відділу Західної ОДПІ м. Харкова Малімон Л.В., яка в листопаді 2015 року була звільнена. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 "Про деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" та наказу Державної фіскальної служби України від 24 лютого 2016 року № 174 "Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Харківській області" Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було приєднано до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. При приєднанні будь-які документи стосовно Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича по справі № 5023/1702/12 до Центральної ОДПІ м. Харкова не передавались.

Враховуючи, що наказ господарського суду Харківської області від 02.07.2015 у справі № 5023/1702/12 було втрачено, у зв'язку з чим строк для пред'явлення наказу було пропущено, судом першої інстанції правомірно було поновлено строк дії наказу господарського суду по справі № 5023/1702/12 від 02.07.2015 і дію наказу для пред'явлення подовжено до 27.09.2021.

Що стосується посилань апелянта про те, що Харківська місцева прокуратура № 1 не може бути суб'єктом подання заяви про видачу дублікату наказу, оскільки не є ані стягувачем, ані державним або приватним виконавцем, стягувачем визнано Західну міжрайонну державну податкову інспекцію м. Харкова (зараз - Центральна ОДНІ м.Харкова), колегія суддів зазначає наступне.

Порядок примусового виконання судових рішень, у тому числі коло осіб, які є учасниками виконавчого провадження визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VII (далі - Закон), який набрав чинності 5 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Згідно з ч. з ст. 15 Закону за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.

Як свідчать матеріали справи, у справі № 5023/1702/12 за позовом до господарського суду Харківської області безпосередньо звертався прокурор, захищаючи інтереси держави.

Одержувачем коштів зазначено Управління державного казначейства у м. Харкові, а враховуючи те, що стягнення коштів до Державного бюджету України чинним законодавством покладено на органи доходів і зборів, наказ господарського суду Харківської області від 02.07.2015 на примусове виконання рішення було надіслано до Західної міжрайонної державної податкової служби (Ленінський район) м. Харкова.

Харківська місцева прокуратура № 1 під час виконання доручення прокуратури області щодо з'ясування стану виконання рішень суду минулих років витребувано з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (правонаступника Західної ОДПІ м. Харкова) дані про надходження наказу в справі № 5023/1702/12 та спрямування його до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до листа Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 10.09.2018 № 599/9/20-30-10-08 вищезазначений виконавчий документ надходив до Західної ОДПІ м. Харкова 06.07.2015 за вхідним № 5018/9, був отриманий представником юридичного відділу, який в листопаді 2015 року звільнений. Також, зазначено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області приєднано до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Проте, у подальшому під час реорганізації територіальних органів Державної фіскальної служби у Харківській області вказаний виконавчий документ було втрачено.

Щодо посилань апелянта про те, що не можна визнати поважними вказані заявником причини пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не надано будь-яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, колегія суддів зазначає наступне.

Поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання визначено ст. 329 ГПК України.

Разом з тим, ГПК України не надає права відмови в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов'язує стягувача наводити причини втрати наказу.

За наслідками встановлення факту невиконання судового рішення та видачі дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними вказані твердження апелянта про необґрунтованість причин пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки факт втрати наказу підтверджено матеріалами справи.

З огляду на положення статей 73, 74, 86 ГПК України судом першої інстанції обґрунтовано визнано поважними причини пропуску процесуального строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, забезпечивши поновлення порушених інтересів держави з урахуванням принципу обов'язковості судових рішень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

В той же час, остаточне та обов'язкове до виконання рішення суду у справі № 5023/1702/12, за наслідками його примусового виконання, поновить економічні інтереси держави та забезпечить реалізацію принципу верховенства права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме; справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Gгеесе); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Викладене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 21.01.2019 у справі № 916/215/15-г.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що законними та обґрунтованими є обставини й матеріали справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, та приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали не має. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовій ухвалі висновків.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Фізичної особи-підприємця Лісовина Сергія Івановича, м. Харків, на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.18 у справі № 5023/1702/12 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.18 у справі № 5023/1702/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 04.03.2019.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Зубченко І.В.

Суддя Пушай В.І.