СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа № 905/297/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: за участю секретаря судового засідання за участю представників учасників справи: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвокат, що діє на підставі довіреності №14-215 від 19.11.2018р. та свідоцтва серії КС № 6780/10 від 27.06.2018р. про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення № 59 від 27.06.2018р. Ради адвокатів Київської області; не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх.№1309Д/3)Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення Господарського суду Донецької області
ухвалене03.07.2018 року (повне рішення складено 13.07.2018 року) у м. Харкові
у справі№905/297/18 (суддя Л. В. Ніколаєва)
за позовом доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» , м. Лиман, с. Щурове, Донецька область
простягнення 50 901 741,99 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» про стягнення 50 901 741,99 грн., в тому числі: 27085698,43 грн. основного боргу за договором від 31.12.2014 р. № 1503/15-ТЕ-6 купівлі-продажу природного газу та нарахованих на нього 2 172143,92 грн. 3% річних , 15 299247,06 грн. інфляційних та 6344624,68 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.07.2018 року у справі №905/297/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 27 085 698,42 грн. основного боргу, 2 172 143,92 грн. 3% річних, 15 299 274,95 грн. інфляційних втрат та 539 831,71 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині задоволення позовних вимог мотивоване, зокрема, з тих підстав, що відповідач оплату за природний газ, який позивач поставив йому у січні-лютому 2015р., у встановлений договором строк, так і в подальшому не здійснив. При цьому суд зазначив, що відповідно до умов договору вартість поставленого в січні 2015 року обсягу природного газу становить 15 195 733,85 грн. , яку і заявлено до стягнення в позовній заяві. Натомість, виходячи з поставленого обсягу газу в лютому 2015 року - 9 081,855 тис. куб.м, а також з встановленої у договорі ціни газу 1 309, 20 грн., його вартість газу становить 11 889 964,57 грн. (9 081,855 тис.куб.м х 1309,20 грн.), а не 11 889 964,58, як заявлено в позовній заяві.

Зважаючи на це суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу-на суму 27 085 698,42 грн. (15 195 733,85 грн.-за зобов'язаннями січня 2015р.) + 11 899 964,57 грн. (за зобов'язаннями лютого 2015р.) та нарахованих на зазначену суму відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України за наведені в позовній заяві періоди прострочення 3% річних в сумі 2 172 143,92 грн. та інфляційних втрат в сумі 15 299 274,96 грн.

Відмовляючи у стягненні пені, суд послався на те, що ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» з 07.02.2015р. -дати набрання чинності зазначеним Законом, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, який поширюється на спірні правовідносини з огляду на предмет спірного договору та виходячи з того, що позивач є постачальником енергоресурсу, а відповідач є виконавцем/виробником комунальних послуг, які надавались у межах спірного періоду на території проведення антитерористичної операції.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач 26.11.2018 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №14/4-3070 від 26.11.2018 року, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 року у справі №905/297/18 скасувати в частині відмови у стягненні пені у розмірі 6 344 624,68 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Горлівськтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у розмірі 6 344 624,68 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми ч. 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки зазначеною нормою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями, до яких позивач не відноситься в розумінні чинного законодавства, оскільки предметом його статутної діяльності, на яку він має ліцензію, є постачання споживачам природного газу, який є енергетичним ресурсом, а не електричною чи тепловою енергією.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2018 року визначено колегію у складі: ОСОБА_1 - головуючий суддя (доповідач), судді: Радіонова О. О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою -Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 року у справі № 905/297/18 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 23.01.2019 року включно з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч. 2 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу до Східного апеляційного господарського суду від відповідача не надходив.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 р. у справі №905/297/18, винесеною у складі : головуючий суддя - Чернота Л. Ф., судді: Пелипенко Н.М., Пушай В.І., розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 року у справі № 905/297/18 призначено на 27.02.2019 о 14:00 год.

У судовому засіданні 27.02.2019 р. представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 року у справі № 905/297/18 в частині відмови у стягненні пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги відмовити. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, представника для участі в ньому не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України є підставою для розгляду справи за його відсутністю.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

31.12.2014р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та ПрАТ «Горлівськтепломережа» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1503/15-ТЕ-6, згідно з яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п.2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 81483,995 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 16840,682, лютий 16100,052, березень 13527,642, квітень 3891,534, травень 0, червень 0, липень 0, серпень 0, вересень 0, жовтень 4152,068, листопад 11344,882, грудень 15627,135.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. п. 3.3, 3.4 Договору).

За змістом п. п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тариф на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 1 091 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу 1 091 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 договору).

Відповідно до до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено обовязок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд першої інстанції правомірно на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановив факт поставки позивачем відповідачеві природного газу,пославшись на наступне.

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу за січень 2015р., підписаного обома сторонами та газорозподільною організацією ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», а також скріпленого печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 15 195 733,85 грн.

Акт приймання-передачі природного газу за лютий 2015р. сторонами не підписаний.

Водночас, на підтвердження поставки природного газу у лютому 2015р. позивач надав до суду:

- витяг з реєстрів споживачів природного газу Теплопостачальні підприємства за договорами з НАК «Нафтогаз України», з боку яких не підписані акти приймання-передачі за лютий 2015р., який підписаний першим заступником голови правління НАК «Нафтогаз України» та скріплений печаткою підприємства, та згідно з яким загальний обсяг поставленого газу за договорами № 1504/15-БО-6 від 31.12.2014р., № 1505/15-КП-6 від 31.12.2014р., № 1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р. складає 10 999,564 тис.куб.м., з яких: 1 669,728 тис.куб.м. - за договором № 1504/15-БО-6 від 31.12.2014р. (категорія «бюджет»); 247,981 тис.куб.м - № 1505/15-КП-6 від 31.12.2014р. (категорія «компобут»); 9 081,855 тис.куб.м - № 1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р. (категорія «населення»).

-реєстр фактично протранспортованих обсягів природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики та котельням промислових підприємств мережами ПАТ «Донецькоблгаз» за лютий 2015р., який підписаний заступником голови правління ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» та скріплений печаткою підприємства, та згідно з яким загальний обсяг протранспортованого відповідачу газу складає 10 999,564 тис.куб.м., з яких 9 081,855 тис.куб.м. - категорія «населення», 1 669,728 тис.куб.м. - категорія «потреби бюджетних організацій», 247,981 тис.куб.м. - категорія «підприємства, організації та інші суб'єкти господарювання (крім бюджетних)».

При визначенні вартості поставленого відповідачу газу у лютому 2015р. позивач виходив з обсягу газу 9 081,855 тис.куб.м. (категорія «населення») та ціни природного газу 1 309,20 грн. з ПДВ, встановленої у договорі (9 081,855 тис.куб.м х 1 309,20 грн.)

Господарський суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача в частині відсутності підстав для здійснення оплати за природний газ за лютий 2015р. з огляду на наступне:

Згідно з п.4.1 Договору №1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р. кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача.

Комерційні вузли обліку встановлюються на межі балансової належності газопроводів відповідача та газотранспортного підприємства (п.4.4 Договору №1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р.).

Як посилається позивач, у межах спірних відносин газорозподільним підприємством є ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на підставі договору на розподіл природного газу № 14-132-ТН від 30.01.2014р., укладеним між позивачем та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», згідно з яким останнє зобов'язалось у 2014-2015роках надати позивачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів позивача або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 03.12.2014р. до договору).

Згідно з Додатком № 1 до Договору на розподіл природного газу № 14-132-ТН від 30.01.2014р. (в редакції додаткової угоди № 1 від 03.12.2014р. до договору) газорозподільне підприємство здійснює протягом 2014-2015 років транспортування природного газу газорозподільними мережами в обсязі 769 773,436 тис. куб. м., у т.ч. у лютому 2015р. 79 135 тис.куб.м.

Відповідно до наданого відповідачем акта прийому-передачі №б/н від 01.03.2015р., підписаного відповідачем та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, і скріпленого печатками підприємств, у лютому 2015р. протранспортовано природний газ в обсязі 10 999 564 куб.м., що відповідає даним, відображеним у реєстрі споживачів природного газу Теплопостачальні підприємства за договорами з НАК «Нафтогаз України», з боку яких не підписані акти приймання-передачі за лютий 2015р., та у реєстрі фактично протранспортованих обсягів природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики та котельням промислових підприємств мережами ПАТ «Донецькоблгаз» за лютий 2015р.

При цьому, реєстр споживачів природного газу Теплопостачальні підприємства за договорами з НАК «Нафтогаз України», з боку яких не підписані акти приймання-передачі за лютий 2015р., який підписаний позивачем, та реєстр фактично протранспортованих обсягів природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики та котельням промислових підприємств мережами ПАТ «Донецькоблгаз» за лютий 2015р., який підписаний ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», містять розшифровку споживачів, яким протранспортовано газ, та обсягів газу, які протранспортовані цим споживачам в розрізі категорій споживачів. Зокрема, у вказаних реєстрах визначено: споживач ПрАТ «Горлівськтепломережа» (відповідач), категорія споживачів відповідача населення, обсяг газу 9 081,855 тис.куб.м.

До того ж, виходячи з даних реєстрів поставка та транспортування газу здійснені у межах обсягів, встановлених у п.2.1 Договору №1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р. та Додатку № 1 до договору № 14-132-ТН від 30.01.2014р. (в редакції Додаткової угоди № 1 від 03.12.2014р. до Договору).

Відтак, з наведених вище показів фактично поставленого та протранспортованого обсягу газу вбачається передача позивачем газу до межі балансової належності об'єкта відповідача (категорія - «населення») у лютому 2015р. 9 081,855 тис.куб.м.

Разом з цим, відповідачем не надано до суду жодних доказів припинення господарських відносин із позивачем на підставі договору купівлі-продажу природного газу №1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р., та доказів фактичного постачання відповідачу природного газу у лютому 2015р. іншим підприємством.

Наявність боргу за січень 2015 року в розмірі 15 195 733,85 грн. жодним чином не заперечується відповідачем.

Водночас, виходячи з поставленого обсягу газу 9 081,855 тис.куб.м, а також з встановленої у договорі ціни газу 1 309, 20 грн., вартість газу у лютому 2015р. становить 11 889 964,57 грн. (9 081,855 тис.куб.м х 1309,20 грн.), а не 11 889 964,58 грн., як визначено позивачем.

Таким чином, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив. що загальна сума основного боргу відповідача за Договором складає 27 085 698,42 грн. (15 195 733,85 грн. (за зобов'язаннями січня 2015р.) + 11 899 964,57 грн. (за зобов'язаннями лютого 2015р.).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як наведено вище, пунктом 6.1. Договору передбачено, що відповідач - зобов`язаний оплатити поставлений природний газ до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, зобов'язання з оплати газу, поставленого позивачем за Договором у січні 2015р., мали бути виконані відповідачем не пізніше 16.02.2015р. включно (з урахуванням того, що останній день строку оплати та наступний за ним день (14-15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України), зобов'язання з оплати газу, поставленого у лютому 2015р., 16.03.2015р. (з урахуванням того, що останній день строку оплати та наступний за ним день (14-15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України).

Однак відповідач на порушення умов Договору вартість поставленого природного газу в сумі 27 085 698,42 грн. не сплатив

Зважаючи на наведені обставини та норми, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 27 085 698,42 грн. основного боргу.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, як зазначено вище, відповідач не оплатив поставлений за спірним Договором природний газ вартістю, він є боржником, яким прострочив виконання зазначеного грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованими нарахування позивачем на стягнуту суму основного боргу за відповідні періоди прострочення, що зазначені в розрахунку суми позову 2 172 143,92 грн. 3% річних, 15 299 274,95 грн. інфляційних втрат.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність вини у невиконанні зобов'язань по сплаті за природний газ, спожитий у січні 2015р., як на підставу для відмови у позові, оскільки, по перше, такі обставини, як наявність заборгованості держави з компенсації різниці в тарифах, з боку кінцевих споживачів теплоенергії, проведення антитерористичної операції, чинним законодавством не визначено як підстави припинення грошового зобов'язання (або звільнення від його виконання); по друге, відповідачем не надано до суду сертифікат ТПП України, на який відповідач посилається у відзиві на позов, а тому у суду немає можливості пересвідчитись у його видачі саме стосовно договору № 1503/15-ТЕ-6 від 31.12.2014р.; по третє, інфляційні нарахування та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника в силу приписів ст. 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як зазначено вище, в обґрунтування свого висновку про відмову в позові щодо стягнення пені, суд першої інстанції послався на те, що ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» з 07.02.2015р. -дати набрання чинності зазначеним Законом, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, який поширюється на спірні правовідносини з огляду на предмет спірного договору та виходячи з того, що позивач є постачальником енергоресурсу, а відповідач є виконавцем/виробником комунальних послуг, які надавались у межах спірного періоду на території проведення антитерористичної операції.

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані неправильним застосування до спірних правовідносин зазначеної норми Закону з тих підстав, що зазначеною нормою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями, до яких позивач не відноситься в розумінні чинного законодавства, оскільки предметом його статутної діяльності, на яку він має ліцензію, є постачання споживачам природного газу, який є енергетичним ресурсом, а не електричною чи тепловою енергією.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку зазначеним доводам скаржника, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість та правильність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин вищенаведеної норми Закону й висновку про відсутність підстав для стягнення пені.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування розглядуваного Закону України відбулось 06.02.2015р. у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» за функціональним призначенням житлово-комунальні послуги розподіляються, зокрема, на комунальні послуги, до яких належать: постачання та розподіл природного газу, постачання та розподіл електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

З наявних в матеріалах справи ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серії АД №041992 від 19.04.2013р., серії АД №041993 від 19.04.2013р. та серії АД №041994 від 19.04.2013р. вбачається, що відповідач здійснює виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2018р., відповідач здійснює такі види діяльності, як постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Тобто, відповідач є виконавцем/виробником комунальної послуги з постачання теплової енергії (опалення).

При цьому, відповідач у межах спірного періоду здійснював свою господарську діяльність у м. Горлівка Донецької області (місцезнаходження відповідача до 06.02.2017р.) та у с. Щурове, м. Лиман Донецької області (місцезнаходження відповідача з 06.02.2017р. по т.ч.), які розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. та у подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р., віднесено до району проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту позивача (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) визначено як господарську діяльність, повязану з наданням споживачам за допомогою технічних засобів як тепло енергії, так і теплоносія, яким є рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках.

Крім цього, ч. 2 статті 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" встановлено мораторій на нарахування та стягнення енергопостачальними компаніями пені саме за несвоєчасну оплату спожитих енергетичні ресурсів, а не за електричну чи теплову енергію, тому в розумінні цієї норми такі енергопостачальні компанії є постачальниками саме енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Крім того, наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів"

Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №905/3272/16 та від 25.10.2018 у справі №905/2949/17 , від 18.01.2019 р. у справі № 913/66/18, від 31.01.2019 р. у справі № 905/272/18.

Відповідно до ч. 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 6 цієї статті, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов'язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, а оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 126, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284, 339 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018 р. у справі №905/297/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 03.07.2018р. у справі №905/297/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у встановленому законом порядку протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 27.02.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 04.03.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай