ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2019 р. Справа№ 910/4376/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Калатай Н.Ф.
суддів: Мартюк А.І.
Буравльова С.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:
від позивача: Піцьків В.Я. адвокат
від відповідача: Литвиненко С.В. представник за довіреністю № 55 від 22.01.2019
від прокуратури: Шпірук М.В. прокурор за посвідченням № 049644 від 30.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 18.09.2018, повний текст якого складений 01.10.2018,
у справі № 910/4376/18 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд»
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про стягнення 88 590,29 грн.

за участю Військової прокуратури Центрального регіону України

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 71 713,60 грн. за виконані за договором №020316/1 від 02.03.2016, але неоплачені роботи, пені в сумі 10 269,78 грн., 3% річних в сумі 1 061,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 5 545,91 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2018, повний текст якого складений та підписаний 01.10.2018, у справі №910/4376/18 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість в сумі 71 713,60 грн., 3% річних у сумі 1 061,00 грн., інфляційні втрати в сумі 4 864,21 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт виконання спірних робіт на заявлену до стягнення суму, відмовляючи у задоволенні пені, з того що виходячи з приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені мало здійснюватись позивачем у період з 08.01.2016 до 07.10.2016, проте позивач нарахував пеню за період з 27.09.2017 по 26.03.2018, частково задовольняючи вимоги про стягнення інфляційних втрат, з того, що при перерахунку судом її сума виявилась меншою, за заявлену позивачем до стягнення.
При вирішенні спору сторін по суті суд першої інстанції зазначив про те, що:
- підстави для задоволення поданого відповідачем клопотання про призначення у справі експертизи відсутні, адже для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідність у спеціальних знаннях відсутня;
- підстави для задоволення усного клопотання відповідача про необхідність виклику ОСОБА_1 у судове засідання для надання пояснень по справі відсутні, оскільки обставини, наведені у ч. 1 ст. 89 ГПК України для виклику зазначеної особи в судове засідання, відсутні, а в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 як свідка;
- відповідачем у відзиві на позов заявлено про визнання недійсним договору №020316/1 від 02.03.2016, проте за приписами ГПК України при ухвалені рішення, суд має право визнати недійсним договір за відповідною заявою позивача, в той час як відповідач не позбавлений права на подання зустрічного позову з вимогою про визнання недійсними договору, яка підлягала б розгляду спільно з первісним позовом, а відтак, викладена у відзиві вимога відповідача про визнання недійсним договору №020316/1 від 02.03.2016 не підлягає розгляду судом у межах даного спору;
- доказів визнання недійсним у судовому порядку чи оспорення договору №020316/1 від 02.03.2016 матеріали справи не містять;
- посилання відповідача на досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000194 від 25.10.2016 судом до уваги не приймаються, адже досудове розслідування не є преюдиційною обставиною, яка встановлює факт, у даному випадку, недійсності договору №020316/1 від 02.03.2016, яки не потребє доказування у розумінні ст. 75 ГПК України;
- додані до відзиву матеріали службового розслідування щодо використання бюджетних коштів, також не підтверджують доводів відповідача про недійсність договору;
- наданий відповідачем аудиторський звіт про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Військової частини НОМЕР_1 за період її діяльності з 01.02.2013 по 31.07.2016 від 16 вересня 2016 року № 27/35-308/11, здійсненого перевіркою відділу внутрішнього аудиту Головного управління Національної Гвардії України, не є належним доказом порушення законодавства внаслідок укладення договору, оскільки вказаний аудит є внутрішнім аудитом позивача, не створює жодних наслідків для третіх осіб суб`єктів господарювання, в даному випадку для позивача;
- спірні відносини, які склались між сторонами даної справи на підставі договору підряду, є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, в той час як норми Бюджетного кодексу України не впливають на зобов`язання сторін по договору;
- посилання відповідача на акт № 09-30/429 від 24.04.2017 позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 31.11.2016 є необґрунтованими, адже зі змісту вказаного акту вбачається, що під час перевірки фінансово господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 27.03.2017 по 14.04.2017 питання щодо обсягів виконаних робіт за договором №020316/1 від 02.03.2016 не досліджувалось;
- посилання відповідача на встановлені в результаті перевірки фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 невідповідності первинної документації обсягам виконаних позивачем робіт по договору № 020316/1 від 02.03.2016 не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими, адже за результатами вказаної перевірки складено довідку перевірки дотримання вимог законодавства по виконаних роботах: із поточного ремонту дорожнього покриття (Асфальт нижній та верхній шар), по виконанню військового будівництва об`єктів бойової підготовки (спортивна зала), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (КТП), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (передавального центру зв`язку) 1-го, 2-го і 3-го поверхів, по виконанню капітального ремонту будівлі спеціального призначення (ШТАБ), та по військовому будівництву навчальних класів зв`язку Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.07.2018, відповідно до якої під час перевірки первинної документації по договору № 020316/1 від 02.03.2016 Північним офісом Державної аудиторської служби України не було встановлено розбіжностей обсягів виконаних позивачем робіт за договором №020316/1 від 02.03.2016.
Не погоджуючись з рішенням, 05.11.2018 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18 скасувати та ухвалити нове рішення у справі.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення є необґрунтованим, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, необгрнутовано відмовлено у призначенні експертизи та неправильно визначено обставини правовідносин сторін.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на ті самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що:
- спірний договір не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки в ньому не передбачені умови, що визначені ч. 5 ст. 318 ГК України, а також вимоги, встановлені в Загальних умовах укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005;
- спірні роботи проводились без будь-якої затвердженої проектно-кошторисної документації.
Крім того, апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у проведенні експертизи та не враховано, що службовим розслідуванням, призначеним наказом командира апелянта встановлено факт відсутності у апелянта оригіналу спірного договору, договір не реєструвався в управління Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області у 2016 році як бюджетне зобов`язання, а відтак, є підстави вважати, що колишній командир відповідача фактично не здійснював прийняття робіт за договором.
Також в апеляційній скарзі відповідач просив суд призначити будівельно-технічну експертизу для встановлення фактичних обсягів робіт за спірним договором.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 справа № 910/4376/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.
Ухвалою від 19.11.2018 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:
- апеляційну скаргу залишено без руху;
- апелянту роз`яснено, що:
1. він має право протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази направлення Військовій прокуратурі Центрального регіону України, листом з описом вкладення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів, а також відповідну заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
2. у випадку невиконання ухвали суду в частині надання доказів направлення Військовій прокуратурі Центрального регіону України листом з описом вкладення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту;
3. у випадку невиконання ухвали суду в частині подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 261 ГПК України;
4. відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).
07.12.2018 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, фіскальний чек та опис вкладення щодо направлення Військовій прокуратурі Центрального регіону України копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.
Ухвалою від 12.12.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:
- Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18;
- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18;
- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень до 29.12.2018;
- сторонами роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);
- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18;
- учасникам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
29.12.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в якому апелянт, з посиланням на те, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду перебуває справа № 910/4371/18 (головуючий суддя Разіна Т.І.) з однаковим предметом позову, а саме: роботи з військового будівництва навчальних класів зв`язку військової частини НОМЕР_1 НГУ на суму 267 819,73 грн., та для встановлення підстав для об`єднання проваджень у справах в судовому засіданні за участю сторін, просить призначити розгляд справи № 910/4376/18 за правилами загального позовного провадження (з викликом учасників справи).
Ухвалою від 09.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:
- відмовлено в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
- справу призначено до розгляду на 29.01.2019 о 14:20.
02.01.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 26.12.2018 примітка суду), в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін з посиланням на те, що:
- спірний договір містить усі умови, які передбачені ч. 5 ст. 318 ГК України;
- роботи підрядником виконувались згідно кошторису (проектно-кошторисної документації), а відступлення від умов договору та актів цивільного законодавства не було;
- судом правомірно не було враховано висновки службового розслідування, адже воно було ініційоване вже після отримання претензій позивача та позовної заяви;
- факт виконання спірних робіт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, позивач заперечив проти призначення експертизи.
Також позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додано клопотання (в порядку п. 4 ч. 2 ст. 263 ГПК України), в якому позивач, з посиланням на те, що апеляційну скаргу підписано представником відповідача, який не є адвокатом, просить закрити апеляційне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України.
27.02.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на розгляд якої він просить поставити питання щодо відповідності обсягів та вартості фактично виконаних за спірним договором робіт обсягам та вартості, визначеним в акті № 310316 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 та довідці про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 31.03.2016.
В судовому засіданні 27.02.2019 відповідач та прокуратура вказане клопотання підтримали, представник позивача проти його задоволення заперечив, зазначивши про те, що воно було подано після закінчення встановленого судом строку для подачі клопотань, з огляду на що воно підлягає залишенню без розгляду.
Щодо клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи колегія суддів зазначає про таке.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 73 ГПК України ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
За приписами ч. 1 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Отже, експертний висновок є одним з доказів, які мають подаватися до суду учасниками судового процесу.
У ч. 1 ст. 99 ГПК України зазначено про те, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
У клопотанні відповідач просить призначити експертизу для встановлення фактичних обсягів робіт, проведених за спірним договором, проте такі обсяги встановлюються іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Отже, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідність у спеціальних знаннях відсутня, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи та відмовляє в його задоволенні.
При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що за приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України саме на відповідача покладений обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто у спірному випадку те, що роботи за спірним договором не були виконані або були виконані в менших обсягах, і відповідач не був позбавлений права вчинити дії щодо замовлення відповідної експертизи та подання висновку до суду.
Щодо клопотання позивача про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України колегія суддів зазначає таке.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України сторони, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
За приписами ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частиною 1 ст. 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч. 2 ст. 58 ГПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами зокрема є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 88 590,29 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), вказана справа є малозначною а представником у ній може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.
Апеляційну скаргу підписано представником відповідача Литвиненко С.В., а до скарги додано довіреність № 62 від 19.01.2018, якою вказаній особі, серед іншого, надано право на представництво інтересів відповідача у органах державної влади з усіма правами, які надані стороні у господарському процесу.
За таких обставин, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.
Станом на 27.02.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представники відповідача та прокуратури апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представник позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції без змін.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

02.03.2016 позивач як виконавець та відповідач як замовник уклали договір № 020316/1 (далі Договір) (а.с. 14-16 т. 1), відповідно до умов якого відповідач доручає, а позивач зобов`язується виконати роботи з військового будівництва об`єктів бойової підготовки (спортивної зали) військової частини НОМЕР_1 НГУ за ДК: 016-2010 та ДК021:2015 з використання матеріалів відповідача, а саме: роботи будівельно-монтажні, інші (код. категорія відповідно до ДК: 016-2010 5 знаків 43.29.1) та будівельно-монтажні роботи (код категорія відповідно до ДК: 021-2015 45300000-0) на суму 71 713,60 грн.
На виконання умов договору сторонами складено та підписано дефектний акт (додаток № 1), договірну ціну (додаток № 2) та локальний кошторис (додаток № 3) (а.с. 17-21 т. 1).
Пунктом 2.1 Договору визначено, що загальна сума договору складає 71 713,60 грн.
Згідно із п. 3.1, п. 3.2 Договору, початок виконання робіт 01.03.2016, закінчення виконання робіт не пізніше 20.12.2016.
Відповідно до п. 4.1 Договору, робота вважається виконаною після підписання відповідачем акту виконаних робіт ПФ № КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3.
На підтвердження факту виконання робіт на загальну суму 71 713,60 грн. позивачем до матеріалів справи долучені копії акту № 310316 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 31.03.2016 (а.с. 28-30 т. 1), які підписані відповідачем без зауважень та заперечень.
Крім того, сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з січня 2016р. жовтень 2016р. (а.с 184 т. 1), в якому, серед іншого, визначено заборгованість за актом № 310316 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 у сумі 71 713,60 грн.
Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач здійснює оплату позивачу після виконання робіт у розмірі 100% не пізніше 5 (п`яти) робочих днів на підставі акту виконаних робіт ПФ № КБ-2 в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ №КБ-3.
10.02.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №52-1 від 09.02.2018 (а.с. 31 т. 1) про сплату заборгованості, в тому числі за Договором, яку відповідач отримав 15.02.2018 (а.с. 32 т. 1).
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що відповідач спірні роботи не оплатив, наслідком чого стало звернення позивача до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 875 ЦК України:
- за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1);
- договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2);
- до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 3).
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що Договір є недійсним та у відзиві на позов просив визнати його недійсним, посилаючись на те, що Договір укладений командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником Нардековим Михайлом Михайловичем з порушенням приписів ст. 67 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV та ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України.
Щодо вказаних посилань колегія суддів зазначає про те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, за приписами ГПК України при ухвалені рішення, суд має право визнати недійсним договір за відповідною заявою позивача (ч. 3 ст. 237 ГПК України), в той час як відповідач не позбавлений права на подання зустрічного позову (ст. 180 ГПК України) з вимогою про визнання недійсними Договору, яка підлягала б розгляду спільно з первісним позовом, а відтак, викладена у відзиві вимога відповідача про визнання недійсним договору №020316/1 від 02.03.2016 не підлягає розгляду судом у межах даного спору;
Стаття 204 ЦК України встановлює презумпція правомірності правочину, а саме те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів визнання Договору недійсним в судовому порядку, колегія суддів вважає недоведеним факт недійсності Договору та виходить з того, що такий правочин є правомірним.
Вірними є й висновки суду першої інстанції про те, що:
- відносини, які склались між сторонами на підставі договору підряду є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, в той час як норми Бюджетного кодексу України не впливають на зобов`язання сторін по договору, а їх порушення не може звільнити відповідача від обов`язку оплатити виконані позивачем роботи;
- підстави для задоволення усного клопотання відповідача про необхідність виклику ОСОБА_1 у судове засідання для надання пояснень по справі відсутні, оскільки обставини, наведені у ч. 1 ст. 89 ГПК України для виклику зазначеної особи в судове засідання відсутні, а в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 як свідка (а.с. 183 т. 1), у якій зазначено, що ОСОБА_1 як командиром Військової частини НОМЕР_1 було підписано Договір, додатки до договору, а саме: дефектний акт, договірну ціну на виконання робіт, а також по факту виконання акт № 310316 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2016 року на суму 73112,80 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за цей період від 31.03.2016 року;
- посилання відповідача на досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000194 від 25.10.2016 судом до уваги не приймаються, адже досудове розслідування не є преюдиційною обставиною, яка встановлює факт, у даному випадку недійсності договору №020316/1 від 02.03.2016, яка не потребує доказування у розумінні ст. 75 ГПК України;
- додані до відзиву матеріали службового розслідування щодо використання бюджетних коштів також не підтверджують доводів відповідача про недійсність договору;
- наданий відповідачем аудиторський звіт про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Військової частини НОМЕР_1 за період її діяльності з 01.02.2013 по 31.07.2016 від 16 вересня 2016 року № 27/35-308/11, здійсненого перевіркою відділу внутрішнього аудиту Головного управління Національної Гвардії України, не є належним доказом порушення законодавства внаслідок укладення договору, оскільки вказаний аудит є внутрішнім аудитом позивача, не створює жодних наслідків для третіх осіб суб`єктів господарювання, в даному випадку для позивача;
- посилання відповідача на акт № 09-30/429 від 24.04.2017 позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 31.11.2016 є необґрунтованими, адже зі змісту вказаного акту вбачається, що під час перевірки фінансово господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 27.03.2017 по 14.04.2017 питання щодо обсягів виконаних робіт за договором №020316/1 від 02.03.2016 не досліджувалось;
- посилання відповідача на встановлені в результаті перевірки фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 невідповідності первинної документації обсягам виконаних позивачем робіт по договору № 020316/1 від 02.03.2016 не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими, адже за результатами вказаної перевірки складено довідку перевірки дотримання вимог законодавства по виконаних роботах: із поточного ремонту дорожнього покриття (Асфальт нижній та верхній шар), по виконанню військового будівництва об`єктів бойової підготовки (спортивна зала), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (КТП), по капітальному ремонту будівлі спеціального призначення (передавального центру зв`язку) 1-го, 2-го і 3-го поверхів, по виконанню капітального ремонту будівлі спеціального призначення (ШТАБ), та по військовому будівництву навчальних класів зв`язку Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.07.2018 відповідно до якої під час перевірки первинної документації по Договору Північним офісом Державної аудиторської служби України не було встановлено розбіжностей обсягів виконаних позивачем робіт за договором №020316/1 від 02.03.20164
- сама по собі відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від обв`язку оплатити спірні роботи, адже відповідно до практики Європейського суду з прав людини органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (980_045), № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III).
Враховуючи обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимим доказами доведено факт виконання за Договором робіт на загальну суму 71 713,60 грн. та факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті таких робіт. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог залишається без змін.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 10 269,78 грн. колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати виконаних робіт у встановлений договором строк, є підстави для застосування встановленої договором та законодавством відповідальності.
Відповідно до п 6.2 Договору за порушення відповідачем термінів платежів, зазначених у п. 2.2 Договору, позивач має право застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми невиконаних платежів за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент підписання сторонами Актів виконаних робіт ПФ №КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3.
Водночас щодо періоду нарахування пені колегія суддів зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду нараховує пеню за період з 27.09.2017 по 26.03.2018.
За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Сторони, укладаючи Договір, не встановили іншого порядку нарахування штрафних санкції, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.
Отже, нарахуванням пені мало здійснюватись позивачем у період з 08.04.2016 по 07.10.2016, а відтак, вимоги про стягнення пені за заявлений позивачем період (27.09.2017 по 26.03.2018) є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 10 269,78 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності для зверненні до суду з вимогами про стягнення пені, колегія судів зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Враховуючи те, що у спірному випадку визначені цивільним законодавством підстави для стягнення пені у заявленій до стягнення сумі відсутні, тобто, фактично, не встановлено порушення прав та інтересів позивача, позовна давність в цьому випадку не застосовується, оскільки в заявлених позовних вимогах відмовлено по суті, і сплив позовної давності (за вказаних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 061,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 5 545,91 грн. колегія суддів зазначає таке.
Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, факт прострочення відповідача є доведеним, проте позивачем при розрахунку інфляційних втрат допущено помилки, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 061,00 грн. за розрахунком позивача та інфляційних втрат в сумі 4 864,21 грн. за розрахунком суду. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/4376/18.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4376/18.

Повний текст постанови складено: 07.03.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов