РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2019Справа № 910/16146/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

про стягнення 16478,88 грн.

за участю представників:

від позивача: Арсентьєв Е.Г.

від відповідача: Бертнік Я.П., Грузін А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення 16478,88 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідача наявна заборгованість по договору №Дон/В-16976/НЮ від 30.12.2016 за користування вагонами у лютому 2017 року у розмірі 16478,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

02.01.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду для усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 05.02.2019.

04.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач здійснював оплату усіх рахунків, які були виставлені АТ "Українська залізниця" та позивач помилково стверджує про відсутність передплати. Крім того, позивачем не надані пам'ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Акти про затримку вагонів форми ГУ-23а, Акти загальної форми ГУ-23, на підставі яких складаються відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46.

В судовому засіданні 05.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 28.02.2019.

28.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 "Деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено тип Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Українська залізниця". Також вищевказаною постановою статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" викладено у новій редакції та зазначено нове найменування товариства. Крім того, 27.11.2018 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до установчих документів позивача.

Зміна типу акціонерного товариства в силу положень ст. 6 Закону України "Про акціонерні товариства" не є перетворенням та не передбачає правонаступництва, як і зміна найменування, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне вказувати у тексті даного рішення найменування позивача - Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача надали пояснення по суті заперечень на позов, у задоволенні позовних вимог просили суд відмовити.

В судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" як підрядником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" як замовником укладено договір № Дон/В-16976/НЮ на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору підрядник зобов'язується, на свій ризик та завданням замовника виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів замовника (надалі - послуги): ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо, що входять до складу регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Одним із таких підрозділів є структурний підрозділ "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що протягом лютого 2017 року вагони, що є власністю ТОВ "Лемтранс", що потребували технічного обслуговування з відчепленням були спрямовані на адресу структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в рамках дії договору № Дон/В-16976/НЮ від 30.12.2016.

Позивач зазначає, що кількість одночасно наданих вагонів не узгоджувалася з керівництвом структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" та значно перевищувало переробні можливості підприємства. Окрім того, здійснювалось надходження вагонів в період відсутності передоплати.

Проведеною в березні 2018 року перевіркою окремих питань діяльності станції Волноваха регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за період з 01.01.2017 по 06.02.2018 встановлена сума недоборів по платі за користування вагонами в розмірі 7 748 501,16 грн. без урахування ПДВ, в тому числі за лютий 2017 року сума недоборів плати за користування вагонами становить 336 437,28 грн.

Сума недоборів по платі за користування вагонами в лютому 2017 року в розмірі 336 437,28 грн. була стягнута з рахунку ТехПД структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за накопичувальною карткою ФДУ-92 № 06030202 в березні 2018 року.

Таким чином, витрати залізниці в розмірі 336 437,28 грн. виникли 06.03.2018 за фактом стягнення коштів за накопичувальною карткою ФДУ-92 № 06030202, в тому числі, сума за користування вагонами ТОВ "Лемтранс" в лютому 2017 року становить 16 478,88 грн.

За доводами позивача, у зв'язку зі діями відповідача, що полягали у неузгодженій кількості одночасно наданих вагонів згідно транспортних інструкцій, надання вагонів для технічного обслуговування без наявності передоплати ТОВ "Лемтранс" спричинило обставини, що викликали нарахування плати за користування вагонами на структурний підрозділ "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця " Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця " в сумі 16 478,88 грн. та подальше списання цієї суми з рахунку структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо " в ТехПД.

Структурним підрозділом "Волноваське вагонне депо" на адресу ТОВ "Лемтранс" виставлено рахунок № 192/729 від 31.05.2018 на сплату сум стягнених за користування вагонами за період з 01.02.2017 по 31.12.2017, включаючи суму за лютий 2017 року в розмірі 16 478,88 грн. Вказаний рахунок відповідачем не був сплачений.

Відповідачу було виставлено рахунок № 375/1/729 від 31.10.2018 на суму 16478,88 грн., що також залишився несплаченим ТОВ "Лемтранс".

Оскільки, відповідачем не здійснено оплати заборгованість по договору №Дон/В-16976/НЮ від 30.12.2016 за користування вагонами у лютому 2017 року у розмірі 16478,88 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського суду України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.

Статтею 2 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць) передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць.

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113.

Згідно зі статтею 119 Статуту, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянам - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50% зазначених розмірів плати.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що у випадку одночасного надання підряднику вагонів у більшій кількості, ніж погоджено сторонами, або не здійснення замовником передоплати, та якщо через затримку таких вагонів на станційних коліях структурному підрозділу підрядника - вагонному депо нараховується відповідна плата, то замовник сплачує підряднику 50 відсотків нарахованої плати за користування вагонами за весь час знаходження (простою) таких вагонів замовника на коліях залізничної станції примикання ВРП або на підходах до неї. Розмір плати за користування вагонами визначається тарифним керівництвом.

Згідно п. 4.5. договору замовник здійснює передоплату на підставі отриманих рахунків в розмірі, який визначено підрядником, виставлених на підставі калькуляцій. Остаточний розрахунок за цим договором між сторонами проводиться на підставі отриманих рахунків замовником, виставлених підрядником на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг або повідомлення про приймання Вагонів форми ВУ-36М.

Відповідно до п.п. 2.9., 5.2.3. договору підрядник зобов'язується після надання послуг, не пізніше дванадцятого числа місяця наступного за звітним, надати замовнику оформлені два примірники Акту наданих послуг та повідомлення про приймання вагону з ремонту форми ВУ-36М.

Як підтверджено сторонами, у січні 2017 року відповідачем здійснено попередню оплату у сумі 600000,00 грн. (платіжне доручення № 647 від 26.01.2017, акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2018).

Згідно із платіжним дорученням № 1266 від 16.02.2017 відповідачем здійснено оплату за технічне обслуговування вагонів з відчепленням по договору № Дон/В-16976/НЮ від 30.12.2016 згідно рахунку № 9 від 31.01.2017 на суму 67 578,97 грн.

Також, 16.02.2017 згідно із платіжним дорученням № 1256 від 16.02.2017 відповідачем здійснено передоплату за технічне обслуговування вагонів з відчепленням по договору № Дон/В-16976/НЮ згідно рахунку № 20 від 07.02.2017 на суму 700 000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 31.01.2017 вартість виконаних робіт за січень 2017 року становила 667 578,97 грн.

Згідно із актом виконаних робіт № 2 від 28.02.2017 до договору № Дон/В-16976/НЮ від 30.12.2016 вартість технічного обслуговування 529 вагонів становила 484 291,09 грн.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що у період з 01.02.2017 по 16.02.2017 від відповідача не надходила передплата та за врахуванням того, що кількість одночасно наданих вагонів не узгоджувалася з керівництвом структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" відповідачу бала нарахована плата за користування вагонами за весь час знаходження (простою) вагонів відповідача на коліях залізничної станції примикання.

Проведеною в березні 2018 року перевіркою окремих питань діяльності станції Волноваха регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за період з 01.01.2017 по 06.02.2018, за результатами якої складений акт була встановлена сума недоборів по платі за користування вагонами в розмірі 7 748 501,16 грн. без урахування ПДВ, в тому числі за лютий 2017 року сума недоборів плати за користування вагонами становить 336437,28 грн., зокрема сума за користування вагонами ТОВ "Лемтранс" в лютому 2017 року - 16 478,88 грн.

Як встановлено судом, саме на підставі акту ревізії від 06.03.2018 було здійснено коригування відомостей плати за користування вагонами на загальну суму 16 478,88 грн.

Отже, встановлені за результатами перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності станції Волноваха регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" факти щодо господарської діяльності філії позивача підлягають доказуванню позивачем та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за № 113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці.

У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Відповідно до п. 12 Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

У відповідності до п. 8 розділу III Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано Пам'ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Акти про затримку вагонів форми ГУ-23а, на підставі яких складаються відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46.

Позивачем надано Акти загальної форми ГУ-23, на підставі яких було здійснено коригування в відомостях плати за користування вагонами.

В описі обставин, що викликали складання акту, в наданих Актах загальної форми ГУ-23 зазначено, що на основі акту перевірки ст. Волноваха ревизора ЦКРУ від 06/03-18 встановлені факти затримки вагонів з вини клієнта структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" (9743) о/р 6804375 власного вагона на коліях залізничної станції. Втім, конкретної причини затримки вагонів в актах не зазначено.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюються Правилами.

Згідно п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Акти повинні складатися у день вивантаження або в день видачі вантажу вантажоодержувачу, а на вантаж, який перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню актами, але не пізніше наступної доби вказаного строку.

Натомість Акти загальної форми ГУ-23, надані позивачем, свідчать про те, що вони складені фактично через 14 місяців після завершення перевезення, що не відповідає наведеним положенням Статуту залізниць України та Правил складання актів.

Крім того, зазначені акти складені позивачем в односторонньому порядку на підставі перевірки проведеної з приводу наявності або відсутності відповідних порушень у діяльності станції Волноваха регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", результати якої не можуть встановлювати зобов'язань для відповідача.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За наведених обставин, час складання актів загальної форми ГУ-23, їх зміст, з огляду на відсутність усіх необхідних документів для нарахування відповідачем плати за користування вагонами, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення нарахованих недоборів з плати за користування вагонами за лютий 2017 року у сумі 16478,88 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення 16478,88 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.03.2019.

Суддя О.В. Гулевець