ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. м. Київ Справа № 911/2799/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 25, кв. 5)

до Фізичної особи-підприємця Литвиненка Віктора Петровича (АДРЕСА_2)

про стягнення 12720,00 грн. вартості неповернутої зворотної тари за договором поставки продукції № 310689 від 03.03.2014 р., за яким до позивача перейшло право вимоги відповідно до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р.,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІ-ПАК" (далі - ТОВ "УНІ-ПАК", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Литвиненка Віктора Петровича (далі - ФОП Литвиненко В.П., відповідач) про стягнення 12720,00 грн. вартості неповернутої зворотної тари за договором поставки продукції № 310689 від 03.03.2014 р., за яким до позивача перейшло право вимоги відповідно до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем його обов'язку, як покупця, за договором поставки продукції № 310689 від 03.03.2014 р. щодо оплати вартості неповернутої зворотної тари, у відповідача утворилась заборгованість перед постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер», яку останній на підставі договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р. відступив на користь позивача ТОВ "УНІ-ПАК", у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 12720,00 грн. основного боргу, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2018 відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Відповідачем відзиву або будь-яких інших заперечень чи пояснень подано не було.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

03.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Литвиненком Віктором Петровичем (покупець) було укладено договір поставки продукції № 310689, відповідно до п.п. 1, 2 розділу 1 якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю продукцію згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених цим договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо). Під терміном «продукція» у даному договорі розуміється пиво у пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні ароматизовані води, вода питна, що вироблені ЗАТ "Оболонь", ДП "Пивоварня Зіберта", ВАТ "Охтирський пивоварний завод", ДП "Красилівське", ЗАТ "Бершадський пиво комбінат", ВАТ "Савестопольський пиво безалкогольний завод".

Умовами п. 6 розділу 1 договору визначено, що договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 р. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін письмово не повідомить про бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах.

Відповідно до п. 1 розділу 2 договору, постачальник передає в тимчасове користування ящики, піддони, кеги, бутлі та балони (далі - зворотна тара) покупцю відповідно до переліку та виключно в межах лімітів передачі зворотної тари, погоджених сторонами в договорі шляхом підписання акту приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Покупець зобов'язується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, що передана в тимчасове користування постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з постачальником нові місця зберігання зворотної тари та не передавати свої права та обов'язки по даному договору третім особам.

Заставна ціна на зворотну тару вказується у накладних (п. 3 розділу 2 договору).

Відповідно до п. 5 розділу 2 договору повернення зворотної тари здійснюється по реєстру при завезенні продукції або за погодженням з постачальником покупцем самостійно.

Умовами п. 6 розділу 2 договору покупець зобов'язаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, бутлі, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, зокрема, кеги - в термін не більше 7 діб для теплих місяців (квітень-вересень), 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Покупець зобов'язується протягом 1 (одного) календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі: демонтажу обладнання для розливу пива та напоїв; письмової вимоги постачальника, якщо покупцем порушено умова даного договору; письмової вимоги постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари; дострокового розірвання або припинення строку дії договору.

Ризик випадкового знищення та (або) пошкодження зворотної тари несе покупець з моменту її отримання та до моменту її повернення постачальнику. Якщо зворотна тара при поверненні має механічні пошкодження (деформацію) та виключає її подальше використання, вона не приймається постачальником про що складається відповідний акт. При пошкодженні, втраті або знищенні зворотної тари з вини покупця, покупець зобов'язаний відшкодувати постачальнику заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість (згідно умов даного договору) та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду постачальника (п.п. 7, 8 розділу 2 договору).

Пунктом 3 розділу 3 договору поставки встановлено, що відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. При відвантаженні продукції без попередньої оплати покупець зобов'язується протягом 7 календарних днів з моменту поставки повністю оплатити всю отриману продукцію.

Згідно з пунктом 4 розділу 3 договору визначено, що розрахунковим документом за повернену зворотну тару є накладна на повернення зворотної тари з відміткою постачальника.

Відповідно до п. 6 розділу 3 договору поставки в разі неповернення покупцем зворотної тари в обумовлені терміни, покупець на вимогу постачальника відшкодовує постачальнику заставну ціну зворотної тари.

На виконання умов договору поставки, постачальник поставив, а покупець прийняв, відповідно до видатку тари № РТ-41600 від 26.05.2017 р. та № РТ-41873 від 10.06.2017 р., а також актів приймання-передачі майна № 12 від 26.05.2017 р. та № 14 від 10.06.2017 р. наступні товарно-матеріальні цінності: кега Об. 50 л. у кількості 4 шт. вартістю 2650,00 грн. за 1 шт. без ПДВ у кількості 4 шт. на загальну суму 10600,00 грн. без ПДВ.

Як стверджує позивач, покупець зобов'язання в частині повернення постачальнику зазначеної тари не виконав, зворотну тару не повернув.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим, 23.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» (цесіонарій) було укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4, відповідно до п. 1.1 якого цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток 1)), що належить цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до договору цесії і є невід'ємною його частиною.

За цим договором цесії цесіонарій повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог (пункт 1.2 договору цесії).

Згідно з п. 2.2 договору цесії, одночасно з підписанням договору цесії цедент передає цесіонарію повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням; обов'язок надіслання повідомлення боржнику покладається на цесіонарія.

У відповідності з п. 4.1 договору цесії загальна вартість відступлених прав вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за договором цесії до цесіонарія (згідно з додатком №1), що станом на 23.03.2018 р. становить 7894297,73 грн.

Пунктом 4.2 договору цесії передбачено, що розрахунки за договором цесії між сторонами будуть здійснені шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Договір цесії набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором цесії (пункт 5.1 договору цесії).

Як вбачається із додатку № 1 до договору цесії, ТОВ «Кушнер» було передано ТОВ «УНІ-ПАК» право вимоги, зокрема, щодо ФОП Литвиненка В.П. за договором № 310689 від 03.03.2014 р. на суму 5850,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він має проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

ТОВ "УНІ-ПАК" на адресу відповідача було направлено повідомлення № 213 від 24.03.2018 р. про відступлення права вимоги за договором № 310689 від 03.03.2014 р., а також вимогу № 213 від 24.03.2018 р. про погашення заборгованості за договором № 310689 від 03.03.2014 р. на користь нового кредитора ТОВ "УНІ-ПАК" у сумі 5850,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач набув прав вимоги до відповідача за договором № 310689 від 03.03.2014 р. на суму 5850,00 грн.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач, у порушення умов договору та вимог чинного законодавства, зворотну тару у встановлений договором строк не повернув, що стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення 12720,00 грн., що становить вартість неповернутої тари з урахуванням ПДВ, розраховану позивачем на підставі вищезазначених положень договору поставки продукції.

Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 1.1 договору про купівлю-продаж права вимоги, до позивача перейшло право грошової вимоги до ФОП Литвиненка В.П. по сплаті за товари (послуги) за зобов'язанням за договором поставки № 310689 від 03.03.2014 р.

Отже, за умовам договору про купівлю-продаж права вимоги, до нового кредитора перейшли не всі права первісного кредитора, що випливають із договору поставки продукції № 310689 від 03.03.2014 р., а лише право вимагати сплати за товари (послуги), що були отримані покупцем відповідно до зазначеного договору в межах суми 5850,00 грн.

Натомість позивачем заявлено вимогу про стягнення з ФОП Литвиненка В.П. 12720,00 грн., що становить вартість неповернутої тари з урахуванням ПДВ. Однак, за змістом договору цесії, право вимоги повернення тари або сплати її вартості відповідачем за договором № 310689 від 03.03.2014 р. до позивача не перейшло, тоді як обов'язок покупця з повернення зворотної тари за договором не є тотожним обов'язку з оплати прийнятого товару, право вимоги виконання якого було передано позивачу за договором про купівлю-продаж права вимоги.

При цьому, вимоги, що заявлені до розгляду в рамках даної справи ґрунтуються лише на договорі поставки № 310689 від 03.03.2014 р. та договорі цесії № 4 від 23.03.2018 р., водночас, з долучених до справи документів встановити наявність та обсяг будь-яких інших прав, що перейшли до нового кредитора за спірним договором, неможливо.

Не додано до матеріалів справи і будь-яких доказів того, що зазначене майно (зворотна тара), яке передавалось ТОВ "Кушнер" ФОП Литвиненку В.П. за договором поставки № 310689 від 03.03.2014 р., знаходиться у відповідача та не було повернуто власнику на умовах договору чи на вимогу останнього.

За таких обставин суд дійшов висновку, що за договором про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р. до позивача перейшло лише право вимоги сплати за товари (послуги), тоді як заявлена вимога про стягнення 12720,00 грн., що становить вартість неповернутої тари з урахуванням ПДВ, не є вимогою про оплату отриманого товару.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для стягнення з відповідача 12720,00 грн. вартості майна (зворотної тари), переданого останньому за договором поставки продукції.

Відтак, позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене 05.03.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна