ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 910/12695/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Угольков Є.О. за довіреністю від 20.02.2019;

від відповідача: Туренко Н.В. за довіреністю від 30.10.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 (повне рішення складено 20.11.2018)

у справі №910/12695/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 23 107, 60 грн.,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 листопада 2018 року позов задоволено.

З Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство "Українська залізниця") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" стягнуто збитки у розмірі 23107,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вагони позивача були пошкоджені внаслідок крадіжки (відсутня головна та магістральна частини повітророзподільника), тому на позивача покладається обов'язок повідомити правоохоронні органи щодо розобладнання власних вагонів; факту втрати або псування вантажу не було, отже, відповідач належним чином виконав свої зобов'язання по доставці порожніх власних вагонів (вантаж на своїх осях) до місця призначення; положення ст. 1166 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин; відповідач свої зобов'язання щодо забезпечення цілісності власних вагонів виконав в повному обсязі, отже, в його діях відсутній склад цивільного правопорушення.

Позивачем були подані письмові пояснення, у яких він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до залізничних накладних №42909929 від 21.03.2018, №42841643 від 19.03.2018, №42841643 від 19.03.2018 та №37108529 від 22.03.2018 відповідачем здійснювалося перевезення вантажних вагонів власності (оренди) товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" зі станцій відправлення Ладижин та Бурштин на станцію призначення Богуславський.

У графі "Найменування вантажу" вказаних накладних зазначено - "вагони залізничні, що перевозяться на своїх осях, не зазначені в алфавіті".

На станції призначення Богуславський виявлено пошкодження вагонів №62314182, №61666830, №62051917, №53197307, а саме, розукомплектування ручних стоянкових гальм.

Внаслідок відсутності головної та магістральної частин повітророзподільника, позивачем направлено вагони №62314182, № 61666830, №62051917, №53197307 на технічне обслуговування та оформлено повідомлення № 6987 від 29.03.2018, № 6387 від 29.03.2018.

29 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявами №1043/Дв та №1044/Дв, у яких просив оформити акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та комерційні акти форми ГУ-22 і надати по одному примірнику позивачу.

Відповідач, у своєму листі-відповіді №125 від 30 березня 2018 року повідомив позивача про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів № 62314182, № 61666830, № 62051917, №53197307 (відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено.

З метою ремонту пошкоджених вагонів позивачем, відповідно до договорів поставки №410/11 від 17.06.2011, №710/16 від 01.11.2016, №558/14 від 11.12.2014, платіжних доручень, акту виконаних робіт № 179/255 від 04.04.208, було придбано деталі загальною вартістю 21681,92 грн., що були відсутні у вагонах та передані структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" для подальшого їх встановлення на вагони №62314182, №61666830, №62051917, №53197307.

Крім того, позивачем було сплачено 1425,68 грн. за технічне обслуговування з встановлення запчастин на пошкоджені вагони, що підтверджується актом №179/255 від 04.04.2018, рахунком №179/255 від 04.04.2018 та платіжним дорученням №3185 від 20.04.2018.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернуся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 23107,60 грн.,у тому числі 21681,92 грн. - вартість придбаних деталей та 1425,68 грн. - вартість технічного обслуговування.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на положення статей 110, 114, 126 Статуту залізниць України, згідно яких залізниця несе відповідальність за збереження вантажу під час перевезення; відшкодовує збитки за не збережений вантаж, а також несе матеріальну відповідальність за пошкодження вагонів, та норми ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що саме працівниками структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ Українська залізниця" 24 березня 2018 року та 26 березня 2018 року на станції Богуславський виявлені розукомплектовані вагони № 62314182, № 61666830, № 62051917, № 53197307 власності позивача (відсутності головна та магістральна частини повітророзподільника) та 27 березня 2018 року повідомлено останнього з проханням надати відсутні запасні частини та деталі для проведення ремонту вагонів. Крім того, вказував, що відповідач, виявивши розукомплектовані власні вагони, повідомивши про це власника та виконавши ремонт вагонів, забезпечив цілісність майна позивача, тобто, здійснив випуск вагонів позивача на колії загального користування у технічно справному стані та не допустив постановку в состав поїзда власних вагонів з несправними повітророзподільниками. Серед іншого, відповідач зазначив про те, що акт пошкодження вагона контейнера не складався по жодному вагону, оскільки пошкодженням вагону є порушення справного стану вагону або його складових частин внаслідок впливу зовнішніх факторів, що перевищує рівні, які встановлені стандартом ГОСТ 22235-76. В означеному стандарті не обумовлюються зовнішні фактори, як крадіжка деталей рухомого складу, тому відповідач вважає, що розукомплектування вагонів не відповідає поняттю пошкодження, у зв'язку з чим відсутні підстави для оформлення актів про пошкодження вагонів працівниками вагонного господарства.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею, які регулюються положеннями глави 64 ЦК України та глави 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та нормами спеціального законодавства, що регулюють залізничне перевезення в Україні.

Відповідно до статей 909 ЦК України та 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457 (далі - Статут), та інших актів законодавства України, зокрема, Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до пункту 20 Правил складання актів акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні.

Пунктом 20 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус "вантажу", відповідно до пункту 2 Правил складання актів повинен бути сформований комерційний акт у зв'язку з пошкодженням вантажу (вагону).

Відповідно до пункту 8 Правил складання актів, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень, проте, після виявлення пошкодження відмовив позивачу як у оформленні актів про пошкодження вагонів, так і у оформленні комерційних актів.

Статтею 110 Статуту встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Всупереч чинного законодавства, відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.

Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", залізниця не має права розпоряджатись ними на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Статтею 114 Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов'язує учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправність поведінки відповідача виражена у бездіяльності та незабезпеченні збереження належних позивачу вагонів, чим порушено наведені положення Статуту та Закону України "Про залізничний транспорт", внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв'язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно ТОВ «Лемтранс».

Отже, оскільки позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

2. Справу №910/12695/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.03.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко