СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 922/551/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 02.01.2019 №08-21/1/2-19,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 01.02.2019 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 15.03.2005 №1275)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№839) на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018, ухвалене суддею Смірновою О.В. в приміщенні господарського суду Харківської області о 12:38 год. (повний текст рішення складено 04.06.2018),

у справі № 922/551/18,

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест", м.Харків,

про стягнення коштів в сумі 742471,43 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 742471,43 грн за період з 01.01.2017 по 31.01.2018, згідно ст. ст. 1212-1214 Цивільного Кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2018 у справі №922/551/18 у задоволенні позову Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" про стягнення 742471,43 грн відмовлено в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване невідповідністю обраного позивачем способу захисту його права як власника спірних земельних ділянок шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України. На думку суду, належним способом захисту порушеного права позивача у правовідносинах, що склались між сторонами спору, є стягнення збитків, однак, суд позбавлений можливості змінювати предмет та підстави позову, оскільки це призведе до порушення основоположних принципів господарського судочинства.

Не погодившись з даним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 у справі № 922/551/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що відповідач є власником нежитлової будівлі, розміщеної на земельній ділянці площею 0,1576 га, яка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на землю без внесення орендної плати за цю землю. А також посилається на те, що збереження відповідачем грошових коштів, які б мали бути сплачені Харківській міській раді в якості орендної плати, відбулось за рахунок останньої, оскільки саме міська рада є власником земельної ділянки, тобто, на думку апелянта, має місце безпідставне збагачення відповідача. Крім того, заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту, оскільки на відміну від зобовязань, які виникають із завданням шкоди, для відшкодування шкоди за п.4 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2018 для розгляду справи № 922/551/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Істоміної О.А., судді Білецької А.М., судді Гребенюк Н.В. (а.с. 155).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №922/551/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2018 призначено апеляційну скаргу Харківської міської ради до розгляду; викликано в судове засідання представників сторін з належним чином оформленими повноваженнями.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ компанія "Фінпром.Інвест" просить апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 у справі № 922/551/18 без змін (вх.№ 5791).

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування земельної ділянки, як обєкту права, якою користується відповідач. А також вказує на те, що розрахунок розміру нормативно грошової оцінки виконаний позивачем самостійно з перевищенням повноважень, що, на думку відповідача, є протиправним та не може взято судом до уваги.

Також, відповідачем надано додаткові пояснення на апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№ 5889 від 27.07.2018).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2018 у зв'язку з знаходження судді Білецької А.М. у відпустці для розгляду справи №922/551/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Істоміної О.А., судді Гребенюк Н.В., судді Тихого П.В. (а.с.199).

Харківською міською радою надано пояснення у справі (вх.№ 5991 від 31.07.2018).

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 31.07.2018 оголошено перерву до 04.09.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 апеляційне провадження у справі №922/551/18 зупинено до закінчення перегляду ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 для здійснення розгляду справи №922/551/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 прийнято справу №922/551/18 до провадження; встановлено, сторонам надати інформацію, визначену ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 у справі №22/551/18, за адресою новоствореного суду.

Харківською міською радою подано клопотання про поновлення провадження у справі № 922/551/18 (вх.№ 2162 від 10.12.2018), до якого надано засвідчену копію повного тексту постанови ОСОБА_3 Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №922/551/18 за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 та призначено справу до розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 для здійснення розгляду справи №922/551/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Здоровко Л.М., судді Плахова О.В.

Від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи (вх. 1220 від 05.02.2019), в якому просить призначити комплексну земельно-технічну судову експертизу з питань визначення розміру ділянки, яку використовує відповідач та зробити розрахунок розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку використовує.

До матеріалів справи від відповідача надійшла заява (вх. 1221 від 05.02.2019), в якій просить залучити копії кадастрової зйомки, копію договору з ФОП ОСОБА_4 на виконання кадастрової зйомки.

У судовому засіданні 05.02.2019 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 11.02.2019.

Від відповідача надійшла заява (вх. 1392 від 08.02.2019).

У судовому засіданні 11.02.2019 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 26.02.2019.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. 1883 від 20.02.2019), в якому просить долучити копію листа від 14.02.2019 №12/А до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.02.2019 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 залишити без змін.

Щодо заявленого клопотання про призначення комплексної земельно-технічної судової експертизи з питань визначення розміру ділянки, яку використовує відповідач та зробити розрахунок розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку використовує відповідач, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки експертиза призначається лише у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування. Відповідач просить призначити експертизу щодо розміру земельної ділянки та розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується відповідачем. Дані обставини повинен довести саме позивач належними та допустимими доказами в обґрунтування своє позовної заяви.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Відповідач ТОВ Компанія "Фінпром.Інвест" став власником нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 442,0 м.кв. по вул. Чернишевській, б. 42 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2016 року № 680 та №1827 (а.с. 17-18).

Вищезазначене підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 року №112710930.

Відповідач ТОВ Компанія "Фінпром.Інвест" став власником нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 322,0 м.кв. по вул. Чернишевській, б. 44 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2016 року №677 та №1824 (а.с. 19-20).

Вищезазначене підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 №112711140.

Листом від 13.04.2017 № 566/9/20-31-12-04-18 Київська ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області повідомила Департамент територіального контролю Харківської міської ради Харківської області, що TOB Компанія "Фінпром.Інвест" обліковується в ОДПІ як платник земельного податку за земельну ділянку площею 0,0583 га за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, б. 42-44 (а.с. 23).

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області від 14.04.2017 № 19-20.08-3-1446/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 28.04.2017 № 2710/0/225-17, речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Чернишевська, б. 42-44 у м.Харкові не зареєстровані.

Як вказує позивач, відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням приписів ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка, площею 0,1576 га, по вул. Чернишевська, б. 42-44 у м.Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

02.02.2018 відділом самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ТОВ Компанія "Фінпром.Інвест" використовує земельну ділянку, площею 0,1576 га, по вул. Чернишевській, 42 та вул. Чернишевській 44 у м.Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "А-1", літ. "А-2", право власності на які зареєстровано за відповідачем.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації, а також встановлено, що відповідач, набувши право власності на обєкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

А також, у період з 01.01.2017 по 31.01.2018 відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою плату у встановленому законодавчими актами розмірі.

У звязку з вищевикладеним, Харківська міська рада звернулась до господарського суду першої інстанції за захистом охоронюваних законом права та інтересів з позовом про стягнення 742471,43 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю.

30.05.2018 господарським судом Харківської області ухвалене рішення, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника обєкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці обєкти розміщені.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи зі змісту зазначених статей, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що право власності чи право користування на відповідну земельну ділянку було зареєстровано за попереднім власником будівлі, що дало б можливість стверджувати про перехід права власності чи права користування відповідачу на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Таким чином, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими будівлями, розташованими на земельній ділянці вул. Чернишевського 42-44 у м.Харкові. Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

За змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обовязок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Однак, в матеріалах справи відсутні, сторонами не надано доказів державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалась на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 742471,43 грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.01.2017 по 31.01.2018, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано шкоди у виді неодержаної орендної плати за землю.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобовязань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обовязок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобовязується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобовязань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Як вбачається з матеріалів справи, що ТОВ Компанія Фінпром.Інвест, правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею літ.А-1 та А-2 загальною площею 322 кв.м та 442 кв.м. відповідно за адресою м. Харків, вул. Чернишевського 42-44 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2016 №1824 та №677, №680 та №1827 користується спірною земельною ділянкою. При цьому, відповідачем не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянкою ТОВ Компанія Фінпром.Інвест, зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права. Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обовязку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ТОВ Компанія Фінпром.Інвест виник й обовязок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Цього обовязку відповідач не виконав, а, отже, без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

З огляду на викладене ТОВ Компанія Фінпром.Інвест як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником обєкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей обєкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією ОСОБА_3 Верховного Суду викладеною в постанові від 20.11.2018 по справі №922/3412/17.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про судоустрій і статус суддів ОСОБА_3 Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм прав.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, яка кореспондується з ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності та формування сталої судової практики, суд апеляційної інстанції враховує висновки ОСОБА_3 Верховного Суду щодо застосування конкретних норм прав до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо правової кваліфікації спірних правовідносин, як деліктних, оскільки, підставами позову у даній справі є обставини безпідставно збереження відповідачем майна (коштів) за рахунок позивача, а саме використання земельної ділянки без укладення договору оренди, а не обставини заподіяння відповідачем шкоди власнику землі (позивачу), а, отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та правомірними.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він позбавлений можливості отримати дохід у розмірі 742471,43 грн від здачі земельної ділянки в оренду, оскільки відповідач у період з 01.01.2017 по 31.01.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2016 № 680 та №1827 (по вул. Чернишевська, 42) та купівлі-продажу від 26.12.2016 №677 та №1824 (по вул. Чернишевська, 44), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З приписів наведеної норми вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про внесення земельної ділянки, визначеної в акті обстеження від 02.02.2018, площею 0,1576 га по вул. Чернишевській 42-44 у м. Харкові до Державного земельного кадастру.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка загальною площею 0,1576 га по вул. Чернишевській 42-44 у м. Харкові, на якій розташована нежитлова будівля літ. "А-2" загальною площею 442,0 м.кв. та нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 322,0 м.кв. та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, була сформована як обєкт цивільного права протягом зазначеного позивачем періоду 01.01.2017- 31.01.2018.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою вул. Чернишевській, 42-44 від 02.02.2018 є неналежним доказом, наданим в обґрунтування площі земельної ділянки, якою користується відповідач, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, площа забудови згідно з технічним паспортом на нежитлову будівлю, що розташована за адресою м.Харків, вул. Чернишевська, 42 становить 214,3 кв.м. (т. 1 а.с. 54), а площа забудови згідно з технічним паспортом на нежитлову будівлю, що розташована за адресою м.Харків, вул. Чернишевська, 44 становить 368,6 кв.м. (т. 1 а.с. 60). Таким чином, позивач безпідставно збільшив площу, яку нібито використовує відповідач.

Крім того, на земельній ділянці, яку, на думку позивача, використовує відповідач розміщено нерухомість іншої особи, а саме нежитлова будівля літ. «Е», яка належить ТОВ компанії «Квітень», на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2004, укладеного між ТОВ Делла (продавець) та ТОВ Квітень (покупець), на земельній ділянці за адресою вул Чернишевського 44 м. Харкова, предметом якого є гараж, літ «Е» площею 30,5 кв.м., про що також є відомості у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 73).

Вказані докази були надані відповідачем у суді першої інстанції, однак, позивачем не спростовано наявності іншої будівлі за вказаною адресою, не уточнено розмір земельної ділянки, яку використовує відповідач, та не надано уточнений розрахунок розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що за адресою вул. Чернишевська 44, є також нежитлова будівля гараж літ Е, що спростовує доводи позивача щодо необґрунтованого розміру займаної земельної ділянки ТОВ Компанія Фінпром.Інвест.

Колегія суддів звертає увагу, що доказів будь-яких обстежень в період з 01.01.2017 по 31.01.2018. позивачем не надано, а розрахунки позивача виконані виходячи з припущення, що площа частини земної поверхні, займана відповідачем, в період з 01.01.2017 по 31.01.2018 була незмінною та дорівнює площі, яку позивач вважає займаною відповідачем станом на 02.02.2018.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів зайняття земельної ділянки відповідачем саме площі 0,1576 га в період з 01.01.2017 по 31.01.2018.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, для вирішення даного спору встановленню підлягали обставини щодо площі спірної земельної ділянки, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, та нормативна грошова оцінка, яка є необхідною для визначення розміру позовних вимог та їх обґрунтованості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов'язку сприяти всебічному, повному та об'єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги у справі Харківською міською радою документально не обґрунтовані, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування займаної площі земельної ділянки, яка використовується відповідачем, отже, і розрахунку нормативної грошової оцінки землі ґрунтується на припущеннях і приблизних показниках, оскільки будь-яких обставин, які б свідчили про те, що земельна ділянка площею 0,1576 га за наведеною вище адресою є об'єктом права, належними і допустимими доказами позивачем доведено не було.

За обставин недоведеності позивачем розміру земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові приміщення, а також недоведеності розміру заявленої до стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Зважаючи, що підстави вирішення спору відрізняються від підстав, зазначених у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів керується абз. 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", де зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Оскільки господарським судом першої інстанції досліджені надані учасниками справи докази, надано їм належну оцінку, однак спірні правовідносини кваліфіковані помилково як такі, що виникли із завдання збитків у зв'язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що, не призвело до неправильного вирішення спору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 без змін, однак, з мотивів, визначених у цій постанові, апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Керуючись статтями 253, 254, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2018 у справі № 922/551/18 залишити без змін з мотивів, наведених у даній постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 05.03.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов