ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Справа № 918/602/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Бляшин М.С., Лавренчук Т.В.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" на рішення господарського суду Рівненської області від 16 жовтня 2018 (повний текст складено 29.10.2018 р.) у справі № 918/602/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна"

до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон" в особі представництва "ВАТ "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про стягнення майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 402254,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" (надалі Позивач, ТзОВ "Саренс Україна", Товариство) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон" в особі представництва "ВАТ "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон" (надалі Відповідач, Представництво ) в якому просить стягнути з останнього шкоду завдану майну позивача у розмірі 402 254, 82 грн.

В обгрунтування вимог зазначає, що 26.11.2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на території котеджного містечка «Рів'єра Віллас», розташованого в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області було пошкоджене належне позивачу майно - противаги до автомобільного крану «Liebher», чим завдано позивачу матеріальної шкоди в розмірі вартості майна, що становить 402 254, 82 грн. При цьому вказує, що Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія відповідача - громадянина ОСОБА_4, який перебуває з відповідачем у трудових відносинах і на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди працівник відповідача ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки, а саме здійснював доставку на територію котеджного містечка «Рів'єра Віллас» противаг для автокрану «Liebher». Таким чином, посилаючись на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172, ст. 1187, ст. 1192 Цивільного кодексу України просить позов задоволити.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 у даній справі в позові відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту виникнення цивільних прав та обов'язків між ним та відповідачем по відшкодуванню шкоди та наявності сукупності умов, які є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, а саме шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Висновки суду першої інстанції грунтуються на тому, що протокол про адіністративне правопорушення від 26.11.2016 серії АП № 286732 складений не на місці дорожньо-транспортної пригоди і не в момент її настання, що не може свідчити про достовірність внесених до протоколу даних. Судом звернуто увагу, що постановами Вишгородського районного суду Київської області від 16.12.2016 та від 03.02.2017 адміністративні матеріали відносно ОСОБА_4 неодноразово повертались судом до відділу поліції для належного дооформлення. Постанова Апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 363/4629/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 не містить жодної згадки ані про підприємство відповідача, ані відомостей про конкретні дані пошкодженого майна, характер цих пошкоджень, їх опису, власника майна, тощо. Відтак, факт визнання винним водія ОСОБА_4 у скоєнні ДПТ не є підставою для деліктної відповідальності відповідача. Висновок експерного дослідження, який надано позивачем, не може свідчити про наявність шкоди саме під час ДТП, оскільки викладені в ньому висновку базуються на протоколі про адміністративне правопорушення, який "дооформлявся" поліцією ще протягом 4 місяців після проведення експерного дослідження. При цьому об'єкт дослідження неодноразово перевозився. Крім того, висновок експерного дослідження не є висновком судового експерта відповідно до норм процесуального законодавства, яке діяло на момент його складення та подання до суду. Таким чином позивач не довів належними та допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди його майну - противагам з маркувальними позначеннями "2,7t=1.5t 4.2t", "LTM 1090-4-11005", "90207" до автокрану LIEBHERR LTM 1090 90.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу від 18.11.2018, в якій просить останнє скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове про задоволення позову.

В обгрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано положення ст. 1166 ЦК України до спірних правовідносин, за наявності спеціальних норм, якими визначаються підстави відповідальності за завдання шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які містить ст. 1187 ЦК України. Зокрема, ч. 5 ст. 1187 ЦК України встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, на позивача у даній справі покладається обов'язко довести факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також те, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Щодо порушення процесуальних норм вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та всупереч нормам ч.ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України почав за власною ініціативою спростовувати обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили і не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Оформлення адміністративних матеріалів не на місці ДТП і не в момент її настання не суперечить вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Відповідні матеріали, хоча і не з першого разу, були оформлені та направлені до суду де і було прийнято відповідне рішення, яким водій відповідача був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді. Даний факт підтверджується постановою Апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 по справі № 363/4629/16-п. Вказує, що сукупність доказів, які було подано позивачем, а також обставини, які визнаються відповідачем, підтверджують доводи позивача, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та не залишають сумнівів щодо того яке саме майно було пошкоджено внаслідок ДТП.

В судових засіданнях представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просить її задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує. Вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи. Відзначає, що твердження апелянта про неправильне застосування норм матеріального права не відповідає дійсності, оскільки відповідно до судової практики розгляду спорів зазначеної категорії випливає, що у кожному конкретному випадку суд повинен встановити чи є відповідальність договірна чи позадоговірна (деліктна). А вже після того, якщо буде встановлено, що відповідальність є деліктною, суд визначає, чи така позадоговірна відповідальність настає у загальному чи спеціальному порядку. Попри це, у будь-якому разі судом обов'язково має бути встановлено сам факт завдання шкоди, який є тим юридичним фактом, наявність якого є обов'язковою для покладення на особу обов'язку відшкодувати шкоду. З аналізу рішення суду першої інстанції випливає, що позивач не довів належними та допустимими доказами навіть сам факт заподіяння шкоди майну і суд правомірно оцінив ці доводи. Відносно постанови Апеляційного суду Київської області відзначає, що вказаним судовим рішенням не встановлено факт порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження саме противаг з маркувальним позначенням "2,7t=1.5t 4.2t", "LTM 1090-4-11005", "90207" до автокрану LIEBHERR LTM 1090 90. За відсутності даних про пошкодження майна, характеру цих пошкоджень, їх опису і т.д., суд не зобов'язаний вважати встановленими обставини щодо вчинення ОСОБА_4 дій щодо пошкодження противаг із зазначеним маркуванням. Звертає також увагу, що визначена позивачем сума збитків належним чином не підтверджена. Наданий позивачем висновок експерного дослідження визначає розмір матеріальної шкоди в сумі 291634,74 грн., а позов заявлено на суму 402254,82 грн. Обгрунтування вказаної суми виходячи з цінової позиції офіційних дилерів виробника крана на території України є недоречним, оскільки листи дилерів є нічим іншим як комерційною пропозицією купівлі противаг.

В судових засіданнях представники відповідача підтримали викладені у відзиві заперечення та просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третьою особою письмових відзивів на апеляційну скаргу не подано, присутність в засіданні суду не забезпечено.

Судом оголошувались перерви в судових засіданнях 17.01.2019, 25.01.2019, 31.01.2019 до 07.02.2019, про що присутні представники повідомлялись під розписку та третій особі надсилалась відповідна ухвала суду.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи, 17 листопада 2016 року приблизно о 14 годині 43 хвилини в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, на будівництві котеджного містечка "Рів'єра Віллас" відбулась дорожньо-транспортна пригода. Водій вантажного автомобіля "Mercedes", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 перед початком руху не пересвідчився у надійності розташування і кріплення вантажу, а також під час руху не контролював це, чим порушив вимоги п. 22.2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось падіння з кузова автомобіля металевих противаг до автокрану "Liebherr" з пошкодженням однієї з противаг.

Зазначені обставини встановлені постановою Апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі № 363/4629/16-п, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначена постанова є остаточною та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вищевказані фактичні обставини є обов'язковими для суду під час розгляду даної справи.

Належність вантажного автомобіля "Mercedes", реєстраційний номер НОМЕР_1, ВАТ "Євраскон" та перебування водія ОСОБА_4 в трудових відносинах під час ДТП з відповідачем сторонами не оспорюється. Також сторони визнають належність металевих противаг до автокрану "Liebherr", які зазнали пошкодження внаслідок даної події, позивачу - ТОВ "Саренс Україна".

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, ТОВ "Саренс Україна" в обгрунтування вимог зазначає, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди працівник відповідача ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки, а саме здійснював доставку на територію котеджного містечка "Рів'єра Віллас" противаг до автокрану "Liebherr". Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За умовами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1, 5 даної статті визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведеного позивач зазначає, що факт завдання шкоди позивачу, а також те, що відповідач є особою, яка за законом зобов'язана відшкодувати шкоду позивачу підтверджується постановою Апеляційного суду Київської області від 19.05.2017 у справі про адміністративне правопорушення № 363/4629/16-п. Розмір шкоди, заподіяної майну позивача визначений у відповідності до положень ст. 1192 ЦК України, як вартість реально втраченого майна, становить 402254,82 грн., що є ринковою вартістю пошкоджених противаг.

Тобто, правовою підставою позову ТОВ "Саренс Україна" зазначає наявність деліктної (позадоговірної) відповідальності ВАТ "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон" у зобов'язанні відшкодувати майнову шкоду, завдану працівником відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказані підстави з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди покладають на позивача обов'язок подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Суд першої інстанції вирішуючи даний спір дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності загальних підстав відповідальності, встановлених у ст. 1166 ЦК України, де сформульоване загальне правило, за яким відповідальність за заподіяння шкоди настає за таких умов: шкода; протиправність поведінки заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків під час з'сування підстав покладення на винну особу відповідальності за завдану майнову шкоду, виходячи з загальних підстав завдання позадоговірної (деліктної) шкоди.

Вказане випливає з того, що дорожньо-транспортна пригода яка мала місце 17.11.2016 на будівництві котеджного містечка "Рів'єра Віллас", хоча і відноситься за своєю кваліфікацією до таких пригод, однак за своїм видом характеризується як падіння вантажу, що перевозиться. Тобто мають місце договірні відносини між власником вантажу та перевізником на виконання перевезення автомобільним транспортом.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що 12 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" (виконавець) та представництвом "ВАТ "Євро-Азіатська Будівельна Корпорація "Євраскон" (замовник) було укладено договір надання послуг № 12/10/16.

Відповідно до умов даного договору виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об'єкті замовника за адресою - с. Лебедівка, Вишгородський район (Будівництво мостового переїзду через обвідний канал, пов'язаного з обслуговуванням жителів територіальної общини Вишгородського району), а замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

Згідно п. 1.3 договору строк надання послуг: 17.10.2016 р. з 8.00 год. до 16.00 год. (8 годин).

За умовами п. 3.1 договору у разі погодження сторонами надання послуг понад строк погоджений в п. 1.3 цього договору, вартість послуг коригується з розрахунку кількості годин, в які будуть здійснюватися виконавцем послуги, виходячи з того, що вартість послуг виконавця протягом однієї години становить 2125,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 даний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року.

Враховуючи те, що умовами даного договору передбачено можливість надання послуг понад строк, погоджений в п. 3.1, а також дію договору до 31.12.2016, судом констатується, що надання позивачем послуг автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об'єкті замовника саме в момент ДТП (17.11.2016) відбувалось на підставі даного договору.

Підтвердженням вказаного є те, що директор ТОВ "Саренс Україна" ОСОБА_5 в поясненнях від 25.11.2016 по факту пригоди зазначає про існування договірних відносин між ТОВ "Саренс Україна" та ВАТ "Євраскон" з надання послуг оренди автокрана (а.с. 172 т. 1), а також представник позивача в поясненнях від 08.11.2017 (а.с. 131-142 т. 1) вказує, що 16.11.2016 у відповідача виникла необхідність у використанні крану, в зв'язку з чим останньому було виставлено рахунок на оплату № 63 від 16.11.2016 на загальну суму 21550,00 грн. з визначенням підстави платежу - "Договір 12/10/16 від 12.10.2016 р.". Однак даний рахунок не було оплачено з огляду на вчинення дій працівниками відповідача, які призвели до пошкодження майна позивача.

Обставини спору, зібраний за фактом події адміністративний матеріал, а також пояснення учасників процесу зводяться до того, що для виконання замовлених відповідачем робіт автокраном LIEBHERR LTM 1090 90t на об'єкті замовника виникла необхідність застосувати додаткові противаги, що обумовлено специфікою роботи автокрану.

Зокрема, в поясненнях директора ТОВ "Саренс Україна" ОСОБА_5 (а.с. 172 т. 1) та поясненнях оператора автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t ОСОБА_6 (а.с. 76 т. 2), наданих по факту події дільничому офіцеру поліції Вишгородського ВП, останні зазначають, що "по замовленню від компанії "Євраскон" для виконання робіт по монтажу металоконструкцій потрібні були додаткові противаги до крана нашого підприємства. Замовник компанія "Євраскон" надала вантажний автомобіль марки "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_1 для перевезення противаг".

Пунктами 1.4, 1.5 договору від 12.10.2016 визначено, що виконавець стверджує, що він та його персонал мають всі передбачені чинним законодавством України дозволи та допуски до надання послуг, передбачених цим договором, та не існує жодних обмежень або протипоказань, в тому числі медичних, для надання таких послуг. Виконавець надає послуги, обумовлені цим договором, своїми власними силами без залучення сторонніх осіб. Залучення виконавцем третіх осіб для надання послуг за цим договором можливе виключно за наявності письмової згоди замовника. Пунктом 2.3 договору передбачено обов'язок виконавця у разі виникнення обставин, що перешкоджають належному виконанню зобов'язань за даним договором, негайно повідомити про це замовника; під час надання послуг за цим договором дотримуватись вимог правил безпеки, нести відповдальність за джерело підвищеної небезпеки з використанням якого надаються послуги.

Позивачем відмічається, що в силу технічних характеристик автокран взмозі пересуватись самостійно та виконувати роботи певної вагової категорії без додаткового обладнання (противаг). Переміщення автокрану разом з противагами шляхами загального користування заборонено законодавством, зокрема вимогами правил дорожнього руху, а також нормативними актами, якими регламентовано переміщення автомобільними дорогами України транспортних засобів обмеженої вагової категорії (вага крану без противаг за технічним паспортом становить 48т). При цьому як відмічається в поясненнях представника позивача від 08.11.2017 (а.с. 131-135 т. 1) переміщення противаг здійснюється на спеціальних платформах, за окремими договорами з перевізниками, які мають відповідні технічні можливості. Тобто, перебазування самого автокрану та його приналежностей (противаг) здійснюється окремими етапами.

Узгоджуючи вартість послуг за договором, сторони в п. 3.1 передбачили, що замовник відшкодовує виконавцю вартість перебазування автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t до місця надання послуг в сумі 4550,00 грн. з ПДВ.

Відтак, умови договору передбачають надання виконавцем послуг автокраном власними силами з оплатою послуг та відшкодуванням витрат (перебазування крану) за рахунок замовника. Участь замовника в безпосередньому перебазуванні автокрану чи його складових договором не визначена.

Як свідчать обставини справи, виявивши при виконанні договору необхідність застосування приналежностей крану (противаг), позивач повідомив відповідача про дану обставину. В свою чергу останнім надано вантажний автомобіль "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_1 для перевезення противаг.

Тобто, очевидним є факт здійснення перевезення противаг автокрану LIEBHERR LTM 1090 90t вантажним автомобілем, який належить замовнику послуг - компанії "Євраскон", в цілях виконання договору надання послуг від 12.10.2016 № 12/10/16.

Відсутність укладення окремого договору перевезення вантажу між сторонами обумовлюється та випливає саме з наявності договірних відносин про надання послуг автокраном, на виконання якого здійснювалось перевезення противаг безпосередньо сторонами цього договору.

З огляду на вказане суд вважає підставним твердження відповідача про укладення між сторонами договору перевезення в спрощений спосіб відповідно до ст. 181 ГК України шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення.

За загальними правилами, визначеними в ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.

Разом з цим, відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Чинне законодавство не встановлює випадків недійсності договору перевезення у разі недотримання під час його укладення письмової форми.

Слід зазначити, що частиною 2 ст. 218 ЦК України визначено - якщо правочин, для якого законом встановлена недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Тобто законодавець допускає можливість дійсності правочину також і у випадку встановлення законом вимог про його недійсність через недодержання письмової форми за умови вчинення сторонами конклюдентних дій з його виконання.

Вчинення сторонами дій на підтвердження укладення договору перевезення випливає з обставин спору, зокрема, відповідачем надано транспортний засіб для здійснення вантажного перевезення, а позивачем за допомогою автокрану здійснено завантаження останнього противагами на власній базі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку безперечно існують між сторонами договірні відносини з перевезення вантажу, укладені в спрощений спосіб, а тому спір про стягнення майнової шкоди не може вирішуватись з підстав завдання позадоговірної (деліктної) відповідальності, оскільки розмір відшкодування збитків завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором може бути обмеженим (ст. 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди остання підлягає стягненню у повному обсязі.

За наведених обставин позов з заявлених підстав задоволенню не підлягає, а тому доводи апелянта є необгрунтованими та безпідставними. З огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи, мотивувальна частина рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.2018 у справі № 918/602/17 підлягає зміні з наведених вище підстав.

Щодо твердження апелянта про безпідставне покладення на нього витрат відповідача за проведення судової експертизи, внаслідок невиконання вимог ухвали від 10.11.2017 та від 04.04.2018 про надання додаткових доказів судовим експертам судом до уваги не приймається з наступних підстав.

За умовами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином з огляду на відмову в позові та приймаючи до уваги той факт, що відповідачем здійснено оплату експертизи в сумі 13728,00 грн., судом покладені дані витрати на позивача. Доказів повернення вказаної суми експертною установою відповідачу суду не надано.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Саренс Україна" від 18.11.18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 16 жовтня 2018 року у справі №918/602/17 змінити шляхом викладення мотивувальної частини в іншій редакції. Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/602/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "05" березня 2019 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.