РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Справа № 913/639/18

Провадження №13/913/639/18

Господарський суд Луганської області у складі судді Яресько Б.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за позовом Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю підприємства РИНО ЛТД, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 803 092 грн 48 коп.

Представники сторін не прибули.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Сєвєродонецька теплоелектроцентраль (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю підприємства РИНО ЛТД (далі - відповідач) на користь Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль суму основного боргу у розмірі 519 873 грн 00 коп., три проценти річних у розмірі 28 254 грн 06 коп., пені у розмірі 108 680 грн 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 146 285 грн 10 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 12 046 грн 39 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.12.2018 р. суд призначив розгляд підготовчого судового засідання на 14 січня 2019 року.

10 січня 2019 року на адресу Господарського суду Луганської області надійшла заява від 08.01.2019. №06-05-01 позивача, за якою просить суд призначену на 14.01.2019 р. справу, у разі не прибуття представника позивача, слухати без участі позивача та повідомили, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

14 січня 2019 року представники сторін в судове засідання не прибули.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.01.2019 р. відкладено судове засідання для розгляду справи на 01 лютого 2019 року.

01 лютого 2019 року представники сторін в судове засідання не прибули, суд закрив підготовче засідання, та призначив розгляд справи по суті на 25.02.2019 р.

22.02.2019 р. від позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у разі неприбуття представника позивача без його участі.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання 25.02.2019 не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ГПК України.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, обєктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між позивачем та відповідачем було складено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №202 від 02.11.1998 р. 02.11.2011 р. позивачем направлено додаткову угоду №1 від 02.11.2011 р. до договору №202 від 02.11.1998 р. про розірвання договору №202 від 02.11.1998 р. Також, позивачем направлено проект договору №673 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 03.11.2011 р. Проте, відповідач відповіді не надав. 03.08.2015 р. позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте, відповідач відповіді не надав.

Нежитлове приміщення відповідача у період з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року окремим приладом обліку теплової енергії не було обладнано, а в період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року обладнано приладом обліку, що підтверджується відповідним актом.

У періоді з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, з жовтня 2016 року по квітень 2017 року,з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, позивач поставив теплової енергії у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача на загальну суму 519873,00 грн.

Факт постачання теплової енергії до будинків відповідача підтверджується Актами про включення/відключення теплоустановок № 000001336 від 13 жовтня 2013 року, № 0109 від 26 жовтня 2014 року, № 0109 від 22 жовтня 2015 року, № 0109 від 21 жовтня 2016 року, № 0109 від 25 жовтня 2017 року.

Проте, відповідач, грошові зобовязання з оплати спожитих послуг з централізованого опалення не виконав.

Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 28 254 грн 06 коп. з 01.10.2013 р. по 30.04.2018 р., пеню у розмірі 108 680 грн 32 коп. з 28.11.2017 р. по 31.07.2018 р., інфляційні втрати у розмірі 146 285 грн 10 коп. за період 01.10.2013 р. по 30.04.2018 р.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України Про засади функціонування ринку електричної енергії України та Про електроенергетику.

Згідно зі ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.16 Закону України Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв, зокрема, міжопалювалого періоду для систем опалення.

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до приписів ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» субєкти підприємницької діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог у частині стягнення заборгованості в розмірі 803092 грн. 48 коп. законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору в розмірі 12046 грн. 39 коп. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РИНО ЛТД» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна 74, ЕДРПОУ 20174742) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк-3, ) заборгованість у розмірі 519873 грн 00 коп., 3% річних 28254 грн 06 коп., інфляційні втрати 146285 грн. 10 коп., пеню 108680 грн. 32 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 12046 грн. 39 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Луганської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2019 р.

Суддя Б.В. Яресько