ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3712/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 19753,07 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. № 4201/01-22/12-16 від 29.10.2018;

відповідача - ОСОБА_3, дов. № 174 від 08.02.2019.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача -Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік", м. Харків, про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 19753,07 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 02.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/3712/18 призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.01.2019 об 11:45 год.

21.01.2019 представником відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 1760), в якому відповідач зазначив, що позивач при зверненні до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача заподіяної державі шкоди, у зв'язку зі здійсненням забору води зі свердловини № 1 на період відсутності дозволу на спеціальне водокористування, тобто в період з 23.10.2015 по 31.10.2015, використовував показники несправного вузлу обліку води для розрахунку суми збитків, що виключає можливість достовірного підтвердження факту користування ПАТ "Фармстандарт-Біолік" водою зі свердловини № 1 в період з 23.10.2015 по 31.10.2015.

25.01.2019 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 2185), в якій позивач, з посиланням на пункти 1.7 та 1.8 наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 № 78, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 квітня 2015 р. за № 382/26827 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку водокористування» (надалі - Порядок) зазначає, що надана відповідачем довідка ДП «Харківстандартметрологія» про непридатність засобу вимірювальної техніки «КПВ-346382 від 19.11.2015 не спростовує дані про обсяги забраної відповідачем води у спірний період. Крім того, відповідно до п. 1.13 Порядку особа, що підписала звіт про використання води, забезпечує правильність складання звіту, достовірність наведених у ньому даних і своєчасне його подання. Як вбачається із звіту про використання води за 2015 рік за формою №2-ТП (водгосп), останній підписаний головою правління ПАТ "Фармстандарт-Біолік" ОСОБА_1, тобто керівник підтвердив достовірність даних про обсяги забраної води у спірний період.

Протокольними ухвалами від 28.01.2019, 11.02.2019, 20.02.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

18.02.2019 відповідачем, через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 4224), в яких наголосив, що Державною екологічною інспекцією не доведено факту використання ПАТ "Фармстандарт-Біолік" води із свердловини в період з 23.10.2015 по 31.10.2015.

У судовому засіданні 04.03.2018 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.03.2019 проти позову заперечував.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених господарським процесуальним кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.03.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

В період з 27.08.2018 по 07.09.2018 Державною екологічною інспекцією у Харківській області (надалі - Інспекція, позивач) на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Інспекції від 23.08.2018 № 677/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (надалі - ПАТ "Фармстандарт-Біолік", відповідач), яке здійснює діяльність по виробництву фармацевтичних препаратів і матеріалів.

За результатами даної перевірки, Інспекцією складено акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 677/01-04/04-09 від 07.09.2018, який підписано головою правління ПАТ "Фармстандарт-Біолік" із зауваженнями.

Актом перевірки зафіксовано, що водопостачання підприємство відповідача здійснює зі свердловин (№1 - робоча, №2- резервна), що знаходяться на території ПАТ "Фармстандарт Біолік" та на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2018 Укр.№04.01-10-641 А/Хар., терміном дії до 19.11.2018.

Попередній дозвіл на спеціальне водокористування від 12.12.2012 Укр.№6138 А/Хар, терміном дії до 23.10.2015.

Як вказує позивач, ПАТ "Фармстандарт-Біолік" у період з 23.10.2015 по 31.10.2015 допустило самовільне водокористування в обсязі 4474 м3 підземної води.

Також, вказаним актом зафіксовано, що ПАТ "Фармстандарт-Біолік" використовує надра (підземні води) на підставі спеціального дозволу на користування надр від 25.02.2019 №4932. Згідно умов вказаного дозволу, добовий ліміт забору підземної води складає 500 м3.

В ході проведення перевірки, Інспекцією на підставі даних журналу обліку водопостачання артезіанської свердловини ПАТ "Фармстандарт-Біолік" за формою ПОД-11 зі свердловини №1 було встановлено, що відповідачем забрано 01.12.2015 року води в обсязі 556 м3.

Таким чином, як вказує позивач, ПАТ "Фармстандарт-Біолік" 01.12.2015 допущено самовільне використання надр (підземні води) в обсязі 56 м3, що є порушенням ст.ст. 16,19,21, 24 Кодексу України про надра та не виконанням умов спеціального дозволу на користування надрами від 25.02.2019 №4932.

З метою усунення порушень виявлених під час здійснення планової перевірки, Інспекцією винесено припис від 13.09.2018 за №70/04-09, який отримано підприємством відповідача 18.09.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №661.

В зв'язку з виявленими порушеннями, Інспекцією з урахуванням норм передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишньої природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015 (надалі - Методика), розраховано шкоду:

- заподіяну державі внаслідок самовільного водокористування в розмірі 19508,88 грн.; яку було направлено на адресу ПАТ "Фармстандарт-Біолік" разом із претензією № 1 від 28.09.2018 щодо добровільного відшкодування шкоди;

- заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 244,19 грн., яку було направлено на адресу ПАТ "Фармстандарт-Біолік" разом і претензією № 160 від 28.09.2018 щодо добровільного відшкодування шкоди.

Після отримання вказаних претензій із розрахунками розміру шкоди, вимоги даних претензій не були добровільно виконані відповідачем, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно із ч . 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 60 Конституції України унормовано, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Частинами 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 ГК України, правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі, вод, лісів, надр, атмосферного повітря, тваринного світу) встановлюється законами.

Частина 1 статті 149 ГК України також передбачає, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно із ст. 151 ГК України суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Із даними нормами узгоджуються і норми п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 ВК України, якими передбачено здійснення спеціального водокористування на підставі дозволу.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу.

Згідно ст.1 ВК України, водокористування - це використання води (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ВК України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 ВК України, водокористувачі зобов'язані: дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Відповідно до ст. 21 даного Кодексу, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно ч.2 ст. 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобов'язані: використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано.

В пункті 4.5.2. роз'яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» (із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 31 травня 2002 року № 04-5/609 рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року № 04-5/1429, від 25 березня 2009 року № 04-06/44) вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Як встановлено судом, в період з 27.08.2018 по 07.09.2018 Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Інспекції від 23.08.2018 № 677/01-04 було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік", яке здійснює діяльність по виробництву фармацевтичних препаратів і матеріалів.

Як вказує позивач, ПАТ "Фармстандарт-Біолік" у період з 23.10.2015 по 31.10.2015 допустило самовільне водокористування в обсязі 4474 м3 підземної води.

Також, вказаним актом зафіксовано, що ПАТ "Фармстандарт-Біолік" використовує надра (підземні води) на підставі спеціального дозволу на користування надр; від 25.02.2019 № 4932. Згідно умов вказаного дозволу добовий ліміт забору підземної води складає 500 м3.

Таким чином, як вказує позивач, ПАТ "Фармстандарт-Біолік" 01.12.2015 допущено самовільне використання надр (підземні води) в обсязі 56 м3, що є порушенням ст.ст. 16,19,21, 24 Кодексу України про надра та не виконанням умов спеціального дозволу на користування надрами від 25.02.2019 № 4932.

В зв'язку з виявленими порушеннями, Інспекцією, з урахуванням норм передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишньої природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015 (надалі - Методика), розраховано заподіяну державі відповідачем шкоду в загальному розмірі 19753,07 грн., яка підтверджується матеріалами інспекційної перевірки Інспекції.

- заподіяну державі внаслідок самовільного водокористування в розмірі 19508,88 грн.;

- заподіяну державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) в розмірі 244,19 грн.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра, порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у самовільному користуванні надрами.

Статтею 67 вказаного кодексу встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Стаття 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплює, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ст. 69 даного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правил« повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збори забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природа ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, у вигляді самовільного водокористування в період з 23.10.2015 до 31.10.2015 для забору води з свердловини, за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), та самовільного користування надрами (підземні води) 01.12.2015 в об'ємі 556 м3, безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди та вини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 19753,07 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Водночас, в обгрунтування своїх заперечень проти позову, відповідачем наголошено про те, що позивач при зверненні до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача заподіяної державі шкоди у зв'язку зі здійсненням забору води зі свердловини № 1 на період відсутності дозволу на спеціальне водокористування, тобто в період з 23.10.2015 по 31.10.2015, використовував показники несправного вузлу обліку води для розрахунку суми збитків, що виключає можливість достовірного підтвердження факту користування ПАТ "Фармстандарт-Біолік" водою зі свердловини № 1 в період з 23.10.2015 по 31.10.2015.

Суд, надавши правову оцінку вказаному твердженню, зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1.7 та 1.8 наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 № 78, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 квітня 2015 р. за № 382/26827 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку водокористування» (Порядок), звіт про використання води складається на основі даних первинного обліку водокористування згідно з показниками засобів вимірювальної техніки, результатів вимірювань показників якості води (не менше ніж один раз на квартал), які подаються до організацій, що належать до сфери управління Держводагентства, разом зі звітом. За відсутності засобів вимірювальної техніки, звіт складається за технологічними даними (з використанням побічних методів обліку). Обсяги, періодичність та методи інструментально-лабораторних вимірювань якості зворотних (стічних) вод визначаються водокористувачами та організаціями, що належать до сфери управління Держводагентства.

Інформація, що міститься у звіті, є первинними даними про водокористувача та його водогосподарську діяльність.

Таким чином, посилання відповідача на довідку ДП «Харківстандартметрологія» про непридатність засобу вимірювальної техніки «КПВ-346382 від 19.11.2015 не спростовує дані про обсяги забраної води у спірний період.

Крім того, відповідно до п. 1.13 Порядку особа, що підписала звіт, забезпечує правильність складання звіту, достовірність наведених у ньому даних і своєчасне його подання.

Як вбачається із звіту про використання води за 2015 рік за формою №2-ТП (водгосп), останній підписаний головою правління ПАТ "Фармстандарт-Біолік" ОСОБА_1, тобто керівник підтвердив достовірність даних про обсяги забраної води у спірний період.

Відповідно до п. 9.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783 фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Таким чином, розмір шкоди, розрахований Інспекцією, виконаний у відповідності до вимог чинного законодавства, а заперечення, надані відповідачем під час судового розгляду, спростовуються матеріалами справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених Державною екологічною інспекцією у Харківській області позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, м. Харків, Помірки, ) на користь держави на р/р 0004, УК у Київському районі міста Харків, , МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", в установі банку Казначейство України (ЕАП), шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 19753,07 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, м. Харків, Помірки, ) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_1, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх, р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172) судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 ГПК України.

Позивач - Державна екологічна інспекція у Харківській області (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_1, 5, Держпром, 1 під'їзд, 2 поверх, р/р 1164, УК ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172);

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Фармстандарт-Біолік" (61070, м. Харків, Помірки, ).

Повне рішення складено 06.03.2019

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/3712/18