ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 Справа №914/56/19

м. Львів

За позовом: Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр управління промисловістю” ПАТ “Українська залізниця”, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Хмарочос плюс», м. Мостиська Львівської області

про стягнення 591 848,40 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі Ю. Забора

Представники:

Від позивача: не з»явився

Від відповідача: не з»явився

Суть спору:

Позов подано Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» про стягнення 591 848,40грн., з яких 509 072,40 грн. – пені та 82 776,00 грн. – штрафу.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.01.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 05.02.2019р.

05.02.2019 року розгляд справи відкладено на 05.03.2019р., про що відповідача повідомлено ухвалою про виклик в порядку ст.121 ГПК України.

В судове засідання 05.03.2019р. представник позивача з’явився. Через службу діловодства господарського суду 19.02.2019р. подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути суму коштів в розмірі 446 990,40 грн. (в т.ч.: 364 214,40 грн. пені, 82 776,00 грн. штрафу) та повернути судовий збір в розмірі переплаченої суми.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Вимог ухвал суду від 15.01.2019р. не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» є Львівська область, м. Мостиська, вул. Б.Хмельницького, 5, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 15.01.2019р. та 05.02.2019р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті – з відміткою відділення поштового зв’язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення».

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею та обов’язок повідомити суд про причини неявки.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов’язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Однією з підстав виникнення зобов’язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і негосподарюючими суб’єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

За результатами проведення конкурсних торгів між Філією «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (позивач, за договором – покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» (відповідач, за договором – постачальник) укладено договір поставки від 14.06.2017р. № ЦУП-04/0107/17.

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов’язався у 2017 році поставити і передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев’яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 Деревина (Шпали та бруси дерев’яні), далі – товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у Додатку до Договору (Специфікації), що є невід’ємною частиною Договору, а Покупець зобов’язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов Договору.

У п. 1.2 Договору сторони погодили найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість товару: шпали дерев’янні І тип ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1400 штук; шпали дерев’яні ІІ тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009 – 600 штук, разом 2000 штук.

Згідно п. 3.1. сума договору становить 837 120,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 139 520,00 грн.

З урахуванням змін, внесених до Договору поставки Додатковою угодою №1 від 20.11.2017р., сума Договору поставки становить 827 760,00 грн. з урахуванням ПДВ (п.3.1)

Відповідно до п. 5.1. Договору, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання Договору поставки та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Згідно із п. 5.6. Договору поставки, товар вважається поставленим з дати підписання акту приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів.

На виконання умов Договору поставки 04.09.2017р., покупцем надана заявка - № ЦУП-8/5797 про поставку протягом вересня шпал дерев’яних в кількості 2 000 шт. (з них за договором ЦУП-04/0107/17 1 типу 1400 шт. та 2-го типу 600 шт.), місце поставки ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця».

Однак, в порушення умов договору зобов’язання щодо поставки товару відповідачем не виконано.

Відповідно до п.8.2 Договору поставки, у разі недопоставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,5% вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Відповідно до п.11.1 Договору поставки, усі спори та розбіжності, які виникають між сторонами за цим договором або у зв’язку з ним, вирішуються шляхом переговорів та консультацій. Досудовий порядок врегулювання спорів є обов’язковий.

У зв’язку з невиконанням постачальником своїх зобов’язань по Договору поставки Філією «Центр управління промисловістю» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надіслано постачальнику претензію від 13.04.2018р. про стягнення пені та штрафу. Станом на момент підписання позовної заяви ТзОВ «Хмарочос плюс» відповіді на претензію не надано, штрафні санкції на користь покупця не перераховано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин (ч.ч.1,2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови і строки поставки товару.

Відповідно до п.5.4 договору відвантаження товару здійснюється тільки після письмової заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

Пунктом 5.5 визначено порядок надання заявки. Так, заявка на поставку товару надається постачальнику в оригіналі та через мережу електронного зв’язку на адресу . Надіслання покупцем через мережу електронного зв’язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору. У заявці повинно бути вказано номенклатура, кількість партії товару, що підлягає поставці, вантажоодержувачі товару та їх реквізити. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе покупець. У разі ненадходження покупцю від постачальника підтвердження про отримання заявки, відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв’язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору.

Як зазначено у п. 18. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2018р . у справі № 914/2505/17, обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов'язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

У відповідності із ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов'язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається із розрахунку позивача, наведеного у заяві про зменшення розміру позовних вимог, ним проведено нарахування пені за період з 05.11.2017р. по 01.02.2018р. на загальну суму 364 214,40 грн. та штрафу на суму 82 776,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про стягнення з відповідача 446 990,40 грн., в тому числі 364 214,40 грн. пені та 82 776,00 грн. штрафу згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем, а відтак це право підлягає захисту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані поданими доказами, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю згідно заяви про зменшення позовних вимог.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмарочос плюс» (Львівська обл., м. Мостиська, вул. Б.Хмельницького, 5, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Федорова, 32, ) – 364 214,40 грн. пені, 82 776,00 грн. штрафу та 6 704, 86 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 07.03.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.