ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. Справа№ 911/287/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 (повний текст рішення складено 23.10.2018)

у справі №911/287/17 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Андріаді Ольги Харлампівни

до 1. Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець»

про стягнення 740206,00 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Андріаді Ольга Харлампівна (далі - ФОП Андріаді О.Х., позивач ) звернулась до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» (далі - ТОВ «Творець», відповідач-2, поручитель) про стягнення 740 206,00 грн збитків, з яких 715 055,05 грн просить стягнути з відповідача-1, а 25 150,95 грн - в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-2 як поручителя за договором поруки від 06.04.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення встановленого в договорі оренди нежитлового приміщення від 31.12.2008 строку, відповідач-1 на вимогу орендодавця не повернув та не звільнив об'єкт оренди, продовжив користуватись ним до вересня 2016 року, заподіявши тим самим позивачеві збитків, зумовлених відсутністю можливості передачі об'єкту оренди в користування новому наймачеві. Посилаючись на ст. 225 Господарського кодексу України, збитки в сумі 740 206,00 грн позивач кваліфікує як «додаткові витрати», які виразились у сплаті ним штрафних санкцій новому орендареві у зв'язку з неможливістю передачі майна в оренду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/287/17 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 690 206,00 грн збитків, у задоволенні решти позову - відмовлено.

Суд, встановивши порушення відповідачем-1 умов договору оренди нежилого приміщення від 31.12.2008, факт понесення позивачем збитків в результаті неповернення орендованого приміщення, дійшов висновку про наявність у відповідача-1 обов'язку по їх відшкодуванню позивачеві в сумі 690 206,00 грн. Водночас, з'ясувавши, що на момент прийняття оскаржуваного рішення зобов'язання за договором поруки від 06.04.2011 є припиненим, суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення 25 150,95 грн збитків з відповідачів у солідарному порядку.

Так, суд відхилив заперечення відповідача-1 про неналежність поданих позивачем доказів щодо сплати ним на користь нового орендаря штрафу в порядку п.6.2 договору оренди нежилого приміщення від 31.12.2008, визнавши, що отримання позивачем від нового орендаря гарантійного платежу підтверджується претензією, а його повернення в подвійному розмірі та сплата штрафу підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених вимог та постановити в цій частині нове рішення про відмову позивачеві в їх задоволенні.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, за невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи. В обґрунтування скарги відповідач-1 зазначає, що судом безпідставно зроблено висновок про наявність підстав для стягнення збитків, а надані позивачем докази на підтвердження їх наявності є неналежними та недопустимими, оскільки такі суперечать чинному законодавству України, адже сума коштів, яка була сплачена позивачем новому орендареві згідно прибуткових касових ордерів в якості повернення гарантійного платежу у подвійному розмірі, перевищувала граничні суми розрахунків готівкою; судом надано неналежну оцінку правовідносинам за договором оренди нежилого приміщення від 31.12.2008 з огляду на те, що договір оренди неодноразово поновлювався; у справі відсутні докази складення позивачем актів приймання-передачі орендованого приміщення, що свідчить про відсутність вини відповідача-1 щодо несвоєчасного повернення об'єкта оренди; судом не надано оцінки претензії від 29.05.2014, а також рекомендованому повідомленню №709, на який позивач посилається як на доказ направлення відповідачеві-1 претензії від 29.05.2014 без опису вкладення у цінний лист, яке слугувало доказом направлення відповідачеві-1 інших документів у цивільній справі №521/15471/16-ц, що розглядалась Малиновським районним судом м. Одеса.

Разом з апеляційною скаргою відповідач-1 подав клопотання про призначення у справі технічної експертизи документів, судової економічної експертизи та витребування доказів.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 апеляційну скаргу ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Дикунської С.Я., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 апеляційну скаргу відповідача-1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

07.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло повідомлення про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.02.2019, запропоновано позивачеві та відповідачеві-2 подати відзиви на апеляційну скаргу.

01.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 04.02.2019 оголошено перерву на 18.02.2019.

13.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Творець» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У судове засідання 18.02.2019 відповідач-2 явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечив.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача-2, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні 18.02.2019. представник відповідача-1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Водночас, представник відповідач-1 підтримав клопотання, подані разом із апеляційною скаргою про призначення у справі технічної експертизи документів, судової економічної експертизи, а також клопотання про витребування доказів.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необгрунтованими, у зв'язку з чим просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Щодо клопотання відподіача-1 про витребування доказів та призначення у справі експертиз заперечив, вважає їх проведення недоцільним.

Вислухавши пояснення представників скаржника та позивача з приводу необхідності призначення у справі технічної та судової економічної експертиз, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З огляду на предмет, підстави позовних вимог та достатність наявних у справі доказів для перегляду судового рішення за апеляційною скаргою відповідача-1, судова колегія не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника щодо призначення судової економічної та судової технічної експертизи, а також клопотання про витребування додаткових доказів.

18.02.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31.12.2008 між ФОП Андріаді О.Х. (орендодавець) та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ (орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення площею 1524,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 (зараз Святослава Ріхтера, 2) строком з 01.01.2009 до 27.12.2011 (далі - договір оренди від 31.12.2008).

Відповідно до п.п.1.1, 1.4, 3.4, 3.6, 4.1, 5.1, 5.2 договору оренди від 31.12.2008 об'єкт оренди передається орендареві для організації діяльності супермаркета. Про фактичну передачу орендарю об'єкта оренди, а також про повернення об'єкта оренди орендодавцю, сторони зобов'язані скласти акти приймання-передачі. Обов'язок по підготовці таких актів покладено на орендодавця. Акти повинні бути передані орендарю і підписані ним не пізніше того дня, в який має відбутися фактична передача об'єкта оренди.

Орендар зобов'язаний самостійно, без спеціального повідомлення орендодавця, передати орендоване обладнання в день закінчення строку його використання.

Орендар по закінченню строку дії договору повинен передати орендодавцю об'єкт оренди в тому стані, а якому він був переданий в оренду з врахуванням нормального зносу.

Кожна із сторін компенсує іншій стороні будь-які прямі та непрямі збитки, які відбулися неналежним виконанням зобов'язань за договором.

Зміни і доповнення до договору оформляються письмовими угодами.

Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право за укладення договору оренди на новий строк (т.1 а.с.11-13).

На виконання умов договору сторони 01.01.2009 склали та підписали акт приймання-передачі в оренду нежилого приміщення площею 1524,3 кв.м. за адресою: м.Одеса, вул.Щорса,2 (зараз Святослава Ріхтера,2) (т.1 а.с.14).

Як зазначає позивач у позовній заяві, без посилання на відповідні докази, дія договору оренди від 31.12.2008 неодноразово продовжувалася (т.1 а.с.6).

На підтвердження права власності позивача на нежиле приміщення площею 1524,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 (зараз Святослава Ріхтера,2) останнім додано до матеріалів справи копію свідоцтва про право власності від 11.02.2005, серія ЯЯЯ №076732 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.02.2005 серія СВН №404959 (т.1 а.с.16,17).

06.04.2011 між ФОП Андріаді О.Х. (кредитор) та ТОВ «Творець» (поручитель) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ (боржника) по сплаті орендної плати за договором оренди від 31.12.2008. У випадку порушення боржником зобов'язань за договором оренди від 31.12.2008 його відповідальність перед кредитором обмежується розміром місячної орендної плати в сумі 25150,95 грн. Порука припиняється, зокрема, після спливу 2-х років з дня припинення основного договору (п.1.1, 1.2, 4.4; т.1 а.с.17,18).

Відповідно до п.5.3 договору оренди від 31.12.2008 одностороннє розірвання договору не допускається за виключенням випадків, передбачених договором. Дострокове припинення дії договору можливе по взаємній згоді сторін, за рішенням суду і згідно норм чинного законодавства України.

22.05.2014 позивач направив відповідачеві-1 повідомлення про відмову від договору оренди від 31.12.2008, в якому зазначив про факт закінчення строку дії договору 27.12.2011 та одночасно заявив вимогу про звільнення та повернення орендованого приміщення (т.2 а.с.57).

На підтвердження надсилання відповідачеві-1 повідомлення від 22.05.2014 позивач надав суду рекомендовані повідомлення №709 та №695 про вручення адресату 05.06.2014 поштового відправлення (т.1 а.с.28).

В матеріалах справи відсутні докази надсилання акта приймання-передачі орендованого приміщення, складеного позивачем.

29.05.2014 позивач надіслав відповідачеві-1 претензію, в якій повідомляв, що строк дії договору оренди від 31.12.2008 завершується 23.12.2014, вимагав погасити заборгованість по орендній платі, запропонував змінити (збільшити) ціну договору оренди від 31.12.2008 шляхом підписання додаткової угоди до договору, а також просив, за умови непогашення боргу по орендній платі протягом 30 днів з моменту одержання претензії, звільнити орендоване приміщення одразу після закінчення строку дії договору, однак не пізніше 27.12.2014 (т.1 а.с.26).

До претензії позивач долучив проект додаткової угоди щодо збільшення розміру орендної плати, та визначив, що договір оренди від 31.12.2008 діє з моменту підписання додаткової угоди і до 23.12.2015 (т.1 а.с.27).

На підтвердження надсилання відповідачеві-1 претензії від 29.05.2014 позивач повторно надав рекомендоване поштове повідомлення №709 про вручення 05.06.2014 адресату поштового відправлення (т.1 а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, через 30 днів з моменту одержання претензії відповідачем-1, не очікуючи відповіді від ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ на претензію чи звільнення приміщення, під час дії договору оренди від 31.12.2008, ФОП Андріаді О.Х. 06.07.2014 було укладено з Акціонерним товариством закритого типу «Метра Сервіс» договір оренди нежилого приміщення №01/07 (далі - договір оренди №01/07), за умовами якого об'єктом оренди є приміщення площею 1524,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2 (зараз Святослава Ріхтера,2), яке знаходиться у стані, придатному до використання (п.п. 1.1, 1.5 договору оренди №01/07).

Строк дії договору сторони визначили у 2 роки 6 місяців з дати укладання договору. Датою початку використання орендованих приміщень визначено дату підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди, який сторони зобов'язані скласти в день передачі, але не пізніше 29.12.2014 (п.3.2 договору оренди №01/07).

Пунктами 4.2, 4.4 та 6.2 договору оренди №01/07 сторони договору визначили, що крім орендного платежу орендарем протягом 2-х тижнів з моменту підписання договору сплачується гарантійний (забезпечувальний) платіж в розмірі 50 000,00 грн, який підлягає поверненню орендодавцем по закінченню терміну оренди нежилого приміщення.

У разі неналежного виконання зобов'язань орендодавцем, гарантійний платіж підлягає повернення орендарю в подвійному розмірі.

У разі порушення орендодавцем зобов'язань передати об'єкт оренди не пізніше 29.12.2014 шляхом складання акта приймання-передачі, орендодавець сплачує штраф у розмірі 3-х орендних платежів до 20.01.2015 включно.

Оскільки АТЗТ «Метра Сервіс» не змогло отримати об'єкт оренди в користування до 29.12.2014, вищевказане товариство звернулось до позивача з претензією про сплату 740 206,00 грн, з яких 100 000,00 грн гарантійного платежу в подвійному розмірі та 640 206,00 грн штрафу.

Позивач повернув АТЗТ «Метра Сервіс» 100 000,00 грн гарантійного платежу в подвійному розмірі та сплатив 640 206,00 грн штрафу, на підтвердження чого надав квитанції до прибуткових касових ордерів: від 09.01.2015 №2 на суму 100 000,00 грн, від 12-14.01.2015 №5-7 та від 16.01.2015 №9 кожна на суму 160 051,50 грн. Квитанції підписані зі сторони АТЗТ «Метра Сервіс» головним бухгалтером та касиром ОСОБА_4 (т.1 а.с.31).

В результаті понесених збитків в сумі 740 206,00 грн, які визначені позивачем як додаткові витрати, що виразились у сплаті штрафних санкцій новому орендареві через неможливість передачі приміщення в оренду з вини відповідача-1, ФОП Андріаді О.Х. звернулась до Господарського суду Київської області про стягнення з відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя вказаних збитків.

Суд першої інстанції, визнавши докази у справі належними, а вимоги доведеними та обґрунтованими, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування збитків відповідачем-1 та задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача-1 на користь позивача 690 206,00 грн збитків у вигляді додаткових витрат.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.6 вказаної статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі ст.759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.762 та ч.1 ст.763 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Про приймання-передачу орендованого майна сторони складають та підписують акт.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч.1,2 ст.623 ЦК України).

Згідно зі ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

На підтвердження понесених збитків у вигляді додаткових витрат, які полягали в поверненні гарантійного платежу в подвійному розмірі та сплаті штрафних санкцій новому орендареві через неможливість передачі приміщення в оренду з вини відповідача-1, позивач надав договір оренди №01/07 з АТЗТ «Метра Сервіс», претензію від 05.01.2015 та квитанції до прибуткових касових ордерів на суму 740 206,00 грн.

Надаючи оцінку таким доказам на предмет їх допустимості, суд апеляційної інстанції враховує наступні законодавчі положення.

За приписами ч. 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Постановою Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 №210 (чинної на момент здійснення перерахування коштів позивачем АТЗТ «Метра Сервіс») встановлено граничну суму розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень.

З квитанцій до прибуткових касових ордерів вбачається, що протягом 09.01.2015 позивач сплатив на користь АТЗТ «Метра Сервіс» як новому орендареві в якості повернення гарантійного платежу за договором оренди №01/07 від 06.07.2014 - 100 000,00 грн, а 12.01.2015, 13.01.2015, 14.01.2015 та 16.01.201 - по 160 051,50 грн готівкою, що є порушенням вищенаведеної постанови НБУ № 210 та ч.2 ст. 1087 ЦК України, а тому вказані квитанції не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Водночас, у п.3.3 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (чинній на момент складання квитанцій) вказано, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Згідно з Витягом з ЄДРЮОФОПГФ станом на 05.01.2015 ОСОБА_4 є керівником АТЗТ «Метра Сервіс» з 24.12.2014.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_4 повноважень на ведення касових операцій та на підписання прибуткових касових ордерів, на що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення уваги не звернув.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дійшов висновку, що сплата позивачеві новим орендарем - АТЗТ «Метра Сервіс» 50 000,00 грн гарантійного платежу підтверджується претензією останнього від 05.01.2015.

Однак, суд апеляційної інстанції з таким висновком погодитись не може, з огляду на те, що претензія не є платіжним документом чи банківським документом та не фіксує здійснення операції по передачі грошових коштів між господарюючими суб'єктами.

Інших доказів, які б підтверджували сплату АТЗТ «Метра Сервіс» гарантійного платежу позивачеві в сумі 50 000,00 грн матеріали справи не містять, відтак твердження позивача про здійснення оплати забезпечувальної суми АТЗТ «Метра Сервіс», яка мала бути повернута новому орендареві в подвійному розмірі у разі невиконання договору є безпідставними.

Враховуючи відсутність доказів отримання позивачем від АТЗТ «Метра Сервіс» 50 000,00 грн гарантійного платежу, висновок суду про наявність у позивача обов'язку з повернення такого платежу у подвійному розмірі, та віднесення такого платежу до збитків, яких зазнав позивач, є передчасним.

Стосовно понесених збитків в сумі 640 206,00 грн як додаткових витрат позивача, варто зауважити, що підприємницька діяльність в Україні здійснюється на власний ризик. Під час здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

На переконання апеляційного господарського суду, укладаючи договір оренди від 06.07.2014 №01/07 з новим орендарем, за відсутності акта приймання-передачі орендованого приміщення від попереднього орендаря, та будучи обізнаним, що за обставин неможливості передачі приміщення новому орендареві, має бути сплачено штраф, ФОП Андріаді О.Х. здійснила дану договірну дію на власний ризик. Позивач, схвалюючи умови договору оренди №01/07, прийняв на себе певні економічні ризики, в тому числі ризик неможливості виконання зобов'язань за договором, а тому ризик невиконання договору несе позивач, як заінтересована сторона.

Позивач стверджує, що вимагав від відповідача-1 звільнити орендоване приміщення, надіславши останньому претензію від 22.05.2014 (про відмову від договору оренди від 31.12.2008), претензію від 29.05.2014 з додатковою угодою про внесення змін до договору та продовження дії договору рекомендованим листом з повідомленням №709. Саме вказане рекомендоване повідомлення №709, як вказує позивач, і є доказом отримання відповідачем-1 зазначених претензій, проте, в результаті ухилення відповідача-1 від повернення приміщення, позивач зазнав збитків в сумі 740 206,00 грн.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем, на виконання умов п.1.4 договору оренди від 31.12.2008 направлялись відповідачеві-1 акти приймання-передачі орендованого приміщення у зв'язку з закінченням строку дії договору.

Колегією суддів звертається увага на те, що лист з оголошеною цінністю на 1 грн, згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, має прийматись для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Надаючи оцінку рекомендованому поштовому повідомленню №709, представленому позивачем в якості доказу направлення претензій, суд апеляційної інстанції зауважує, що вказане повідомлення оформлене без опису вкладення у цінний лист, та є доказом, яким підтверджується факт направлення позивачем на адресу відповідача-1 інших документів у цивільній справі №521/15471/16-ц, яка розглядалась Малиновським районним судом м.Одеса.

Судом звертається увага на те, що позивач не надав суду опису вкладення у цінний лист №709, що виключає можливість зробити висновок про те, що даним листом здійснювалось відправлення претензії у даній справі.

Відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів підготовки позивачем актів приймання-передачі щодо повернення об'єкта оренди, а також доказів передання таких актів відповідачеві-1, свідчить про відсутність з боку відповідача-1 неправомірних винних дій щодо несвоєчасного повернення орендованого приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на рішення Господарського суду Київської області у справі №911/3493/16 від 18.06.2018, яким встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 31.12.2008 припинив свою дію 27.12.2011. А так як даний факт є преюдиціальним у розумінні ч.4 ст. 75 ГПК України, позивач стверджує, що відповідач-1 у будь-якому випадку зобов'язаний був звільнити орендоване приміщення та не мав законних підстав користуватись ним у грудні 2014.

Однак, такі твердження не переконують суд апеляційної інстнації у правильності висновків суду першої інстанції, враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачем дій, спрямованих на повернення орендованого майна з оренди від відповідача-1 (складення актів, належне повідомлення про припинення договірних відносин тощо), неможливість встановлення точного строку дії договору від 31.12.2008 з огляду на пояснення позивача про те, що спірний договір неодноразово продовжував свою дію, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність прямої вини відповідача-1 у понесенні позивачем збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявності повного складу правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача-1 цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, при вирішенні питання відшкодування завданої шкоди, доведення потерпілою стороною факту завдання їй збитків іншою стороною не має вирішального значення для застосування механізму відновлення її майнового становища за відсутності доведення вини у діях чи бездіяльності сторони, котра завдала шкоду.

Колегія суддів відзначає про недоведеність позивачем наявності обставин, з якими законодавство пов'язує можливість відшкодування збитків.

Окрім іншого, відсутня визначальна складова, за якої неможливо притягнути суб'єкта господарських відносин до відповідальності, а саме протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Проте, позивачем не доведено обставин заподіяння збитків, їх реального розміру, наявності протиправної поведінки відповідача-1, причинного зв'язку між діями відповідача-1 та понесеними збитками, а також не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем-1 зобов'язань за договором оренди що доповернення орендованого приміщення.

Фактично позовні вимоги ФОП Андріаді О.Х. про відшкодування збитків ґрунтуються на претензії АТЗТ «Метра Сервіс» від 05.01.2015, квитанціях до прибуткового касового ордера та договорі оренди №01/07 та від 31.12.2008, однак вимоги про відшкодування збитків не можуть ґрунтуватись лише на вказаних доказах, оскільки повинен бути доведений повний склад правопорушення (4 умови).

Стосовно рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2016 у справі №911/3493/16 за позовом ФОП Андріаді О.Х. до ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ про стягнення 1313954,75 грн за оренду за період з 01.09.2013 по 31.08.2016, яким задоволено позов ФОП Андріаді О.Х., колегія суддів зазначає, що факти, встановлені в рішенні у справі №911/3493/16, залишеному без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.09.2018, не можуть слугувати підставою для стягнення збитків з відповідача-1 у даній справі за відсутності повного складу цивільного правопорушення та належних доказів понесення збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності ФОП Андріаді О.Х. протиправної поведінки та вини відповідача-1, причинного зв'язку між діями останнього та збитками, а також розміру понесених збитків, у звязку з чим визнає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в частині стягнення з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ на користь ФОП Андріаді О.Х. 690 206,00 грн збитків.

Оскільки на момент прийняття судового рішення порука за договором поруки від 06.04.2011 є припиненою в силу положень п. 4.4. договору поруки від 06.04.2011 та ст. 559 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Андріаді О.Х. про солідарне стягнення з відповідачів 25150,95 грн збитків, а тому в цій частині рішення суду є правильним та законним.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ФОП Андріаді О.Х. про стягнення з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ 690 206,00 грн збитків та про стягнення солідарно з ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ та ТОВ «Творець» 25150,95 грн збитків.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи у зв'язку з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №91/287/17 - скасуванню в частині задоволених вимог, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Андріаді О.Х. повністю.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/287/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/287/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«В позові Фізичної особи-підприємця Андріаді Ольги Харлампівни до Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» про стягнення 740 206,00 грн збитків відмовити повністю.».

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Андріаді Ольги Харлампівни (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м.Одеса, вул.Святослава Ріхтера,2, код 20974052) 16654 (шістнадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн 64 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №911/287/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук