ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.03.2019р. Справа №905/1986/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш",

м.Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика", м.Дружківка

про стягнення заборгованості в сумі 309311,35 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: Зуєв Р.С.

від відповідача: Шкориненко Т.Є.

В засіданні суду були присутні: ОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш", м.Харків, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика", м.Дружківка, про стягнення заборгованості в сумі 309311,35 грн., у тому числі попередня оплата за непоставлений товар в сумі 102836,40 грн. та пеня в сумі 206474,95 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виконання зі свого боку умов договору на виконання робіт №76 від 29.12.2015р., у тому числі в частині перерахунку відповідачу суми попередньої оплати за зобов'язаннями, визначеними у специфікаціях №4 від 13.02.2018р. та №5 від 18.04.2018р. до договору, невиконання відповідачем у повному обсязі обумовлених передоплатою зобов'язань у строк, а також на порушення зобов'язань з виготовлення та поставки замовленої продукції за специфікацією №4 від 13.02.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.10.2018р. відкрите провадження у справі №905/1986/18, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.11.2018р. о 14.00 год.

19.11.2018р. відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог про стягнення пені в сумі 206474,95 грн. заперечує, посилаючись на такі обставини:

- правовідносини, які виникли між сторонами із договору на виконання робіт №76 від 29.12.2015р. за своєю природою є підрядними, в той час, як правовідносини сторін за специфікаціями №4, 5 до цього договору мають іншу правову природу, що підпадає під правове врегулювання гл.54 «Купівля-продаж» Цивільного кодексу України;

- умови специфікацій №4, 5, як і договір №76 від 29.12.2015р., не передбачають відповідальність за несвоєчасне виготовлення та поставку товару. При цьому, п.5.3 договору, на який посилається позивач заявляючи вимоги про стягнення пені, визначає відповідальність виключно за порушення строків виконання робіт. Таким чином, за твердженням відповідача, стягнення з відповідача пені за прострочення поставки за специфікаціями №4, 5 на підставі означеного пункту договору є необґрунтованим.

В частині вимог про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар за специфікацією №4 від 13.02.2018р. у розмірі 102836,40 грн. відповідач:

- підтверджує перерахування 06.03.2018р. позивачем 50% оплати, визначає остаточний термін виготовлення 25.04.2018р. та свідчить про часткове передання позивачу товару на суму 27000,00 грн.;

- посилається на лист позивача від 18.05.2018р., який отримано після спливу строку виготовлення болтів, яким відповідача повідомлено про помилки у конструкторській документації наданої йому та висловлено пропозицію про виправлення товару з наданням нових креслень. Дане прийнято відповідачем в роботу, однак, строки виготовлення/переробки товару (болтів) сторонами не визначено, жодні додатки з цього приводу не укладались, існували усні домовленості;

- 04.06.2018р. відповідачем виправлено голівки болтів та частково передано у власність позивача товар на загальну суму 10725,60 грн.;

- 11.07.2018р. відповідачем листом №1107-18 від 11.07.2018р. за допомогою електронної пошти повідомлено позивача про факт готовності товару у певній кількості на загальну суму 139 620,00 грн., з якої позивачем, у відповідності до умов поставки EXW в редакції «Інкотермс 2010» склад виконавця, м.Дружківка, 13.07.2018р. прийнято лише на суму 13038,00 грн. На даний час на складі відповідача знаходиться товар позивача по специфікації №4 на загальну суму 126582,00 грн., останній виконував усі дії необхідні для належного виконання договору на виконання робіт та специфікації №4 до нього;

- говорить про те, що договором не передбачена одностороння відмова від виконання зобов'язань, відповідач не відмовлявся від прийнятих на себе зобов'язань, доказів невиконання ним умов специфікації №4 від 13.02.2018р. та/або відмови передати позивачу товар до позову не надано;

- за твердженнями відповідача, у розумінні ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України необхідною умовою для повернення суми попередньої оплати є ненадання продавцем товару у встановлений строк, проте строки виготовлення/переробки товару (болтів) сторонами не визначались, з 11.07.2018р. на складі відповідача знаходиться товар позивача за специфікацією №4 на загальну суму 126582,00 грн., одночасно, з посиланням на ст.663, ч.2 ст.530, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України свідчить про відсутність будь-якої вимоги позивача про негайне виконання зобов'язань щодо надання перероблених болтів

- викладені обставини спростовують твердження позивача про порушення відповідачем строків поставки товару та, як наслідок, наявності обов'язку з повернення передоплати.

22.11.2018р. позивачем надано довідку №56 від 21.11.2018р. про юридичну адресу та рахунки, яка прийнята судом та долучена до матеріалів справи.

У відповіді №375 від 05.12.2018р. на відзив на позовну заяву, одержаній судом 05.12.2018р., позивач проти відзиву відповідача на позов заперечив, обгрунтовуючи тим, що договір на виконання робіт №76 від 29.12.2015р. та укладені до нього специфікації мають змішаний характер та регулюються як нормами гл.54, так і нормами гл.61 Цивільного кодексу України, а відтак, у відповідності до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договору, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зокрема, позивач стверджує про узгодження сторонами у договорі відповідальності за несвоєчасне виготовлення та поставку товару, оскільки відповідач у повному обсязі у строк визначений специфікаціями продукцію не виготовив та позивачу не поставив, тому є достатніми підстави для застосування п.5.3 договору. В частині доводів відповідача щодо позовної вимоги про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар відповідно до специфікації №4 повідомив, що позивачем жодних офіційних листів підписаних уповноваженою особою позивача зі зміною умов договору щодо погоджених сторонами креслень на офіційну поштову адресу відповідача не надсилалось, доказів цього останнім не надано, як і доказів у підтвердження зміни креслень, твердження відповідача про прийняття пропозиції позивача щодо зміни креслень відповідачем на підставі усних домовленостей, а також виправлення вказаної продукції не підтверджено, жодних листів щодо отримання продукції за новими виправленими кресленнями позивач не надсилав, а відповідач не отримував. Таким чином, позивач свідчить про недійсність тверджень відповідача щодо невідповідності продукції та її повернення, сторонами не складались акти про брак, позивач не здійснював повернення продукції, в порядку встановленому договором, наполягає на тому, що продукція була прийнята без зауважень щодо якості. Також, позивач вважає повідомлення відповідача про факт готовності товару таким, що не може вважатись належним доказом виконання відповідачем своїх зобов'язань з виготовлення та поставки продукції, адже обмін документацією між сторонами за допомогою засобів електронної пошти не передбачений, в договорі відсутні погоджені сторонами офіційні електронні адреси, доказів отримання позивачем зазначеного листа не надано. Позивач наполягає на тому, що з боку відповідача було допущено прострочення виконання власного зобов'язання, що відповідно до ч.2 ст.693 та ч.2, ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України дає право позивачу відмовитись від договору та вимагати повернення попередньої оплати.

06.12.2018р. позивачем надано суду заяву про зміну предмету позову №376 від 06.12.2018р., згідно з якою заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за невиконані роботи з виготовленні продукції та непоставлену продукцію у розмірі 102836,40 грн., пені за порушення строків виконання робіт з виготовлення продукції у розмірі 206474,95 грн.

Відповідач у запереченнях №2101-01 від 10.12.2018р. та поясненнях №2102-01 від 19.12.2018р., наданих суду 11.12.2018р. та 27.12.2018р., відповідно, наполягає на тому, що між сторонами склались договірні відносини по специфікаціям №4 від 13.02.2018р. та №5 від 18.04.2018р. до договору на виконання робіт №76 від 29.12.2015р., які підпадають під загальні положення про купівлю-продаж, зауважує на відсутності доказів замовлення, сплати та отримання від відповідача робіт у спірному випадку, наполягає на постачанні товару, а не виконанні робіт, тому безпідставно та необґрунтовано нараховувати штрафні санкції за приведеними специфікаціями на підставі п.5.3 договору; наголошує, що у специфікаціях сторони не узгоджували та взагалі не зазначали вартість виконуваних робіт, зазначено тільки вартість продукції, відповідач не виконував роботи по виготовленню продукції, а лише постачав продукцію, яка виготовлялась відповідачем; в частині стягнення суми попередньої оплати за специфікацією №4 від 13.02.2018р. звертає увагу суду, що сторони не узгодили строк поставки продукції, у приведеній специфікації визначено лише термін виготовлення, відповідач не отримував від позивача вимоги у розумінні ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, а відтак строк виконання зобов'язання поставити продукцію у відповідача не настав; говорить про те, що ним не отримано листа щодо об'єктивної втрати інтересу позивача щодо виконання зобов'язання відповідачем; у спростування твердження позивача про сумнів походження листа №б/н від 18.05.2018р. у зв'язку з тим, що не надано доказів про повернення продукції, а саме відсутність жодних актів про брак, наводить підписання даного листа директором товариства та скріплення його печаткою позивача та надає акт-приймання-передавання товару від 16.05.2018р., згідно якого позивач забракував товар, підтверджує зі свого боку отримання болтів уповноваженим представником для переобладнання; стосовно креслень як старих, так і нових, стверджує про їх погодження за допомогою електронної пошти.

Ухвалою від 17.01.2019р. було закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи №905/1986/18 по суті на 19.02.2018 року о 14:15 год.

В судове засідання 19.02.2019р. з'явились представники сторін.

В судовому засіданні 19.02.2019р. судом оголошено перерву до 06.03.2019р.

В засідання суду 06.03.2019р. з'явилися представники сторін, підтримали свої вимоги та заперечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Матеріали справи містять договір на виконання робіт №76 від 29.12.2015р., за умовами якого (п.1.1) відповідач, як виконавець, зобов'язався виконати роботи по виготовленню продукції (далі - роботи) та передати її у власність позивачу, як замовнику, а останній зобов'язується прийняти й оплатити роботи.

Пунктом 1.2 договору визначено, що результатом виконання робіт є готова продукція, зазначена у спеціфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору. Об'єм робіт, асортимент і кількість продукції, строки виконання робіт зазначаються у відповідних специфікаціях.

Згідно п.1.3 позивач за домовленістю сторін виготовляє продукцію із сировини відповідача згідно норм витрат давальницької сировини, які зазначаються у відповідних додатках, які є невід'ємною частиною договору.

Замовник передає виконавцю давальницьку сировину для виготовлення продукції по акту прийому-передачі, який є невід'ємною частиною даного договору, та в якому зазначається найменування, кількість, параметри якості сировини, ціна та загальна вартість сировини. Доставка сировини до місця виконання робіт здійснюється замовником. Відходи сировини після виготовлення продукції в-подальшому використати неможливо, тому вони є безповоротними. Замовник на виконання робіт надає у тимчасове користування оснастку на продукцію, зазначену у специфікації. Оснастка надається виконавцю шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі оснастки зазначається її комплектність та вартість. Виконавець несе повну матеріальну відповідальністю за збереження, комплектність і робочий стан переданої замовником оснастки (п.п.1.4, 1.5 договору).

Згідно п.п.8.1-8.2 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань і здійснення взаєморозрахунків. Подальша дія договору вважається пролонгованою на наступний календарний рік, якщо за 20 днів до закінчення терміну договору жодна із сторін не повідомила в письмовій формі про його припинення.

Беручи до уваги відсутність доказів припинення дії договору №76 від 29.12.2015р. у порядку, передбаченому п.8.2, фактичне його продовження сторонами, спірні зобов'язальні відносини виникли під час дії означеного договору на виконання робіт та підпадають під дію його положень.

За приписом ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.837 Цивільного кодексу України договір, в якому одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, є договором підряду. Договір підряду може укладатися на виготовлення речі.

Таким чином, враховуючи узгоджений сторонами у розділі 1 договору предмет - виконання робіт з виготовлення продукції та передання її у власність, за висновками суду, останній містить у собі ознаки договору підряду.

Одночасно, згідно із ст.655 Цивільного кодексу України, договір, в якому одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

До матеріалів справи додано копії специфікацій до договору №76 від 29.12.2015р.:

- №3 від 31.10.2017р., відповідно до якої відповідач виготовляє, а замовник приймає та сплачує продукцію: послуга з виготовлення заготівки «Втулка» кр.№РМ006.03.000 у кількості 503 шт, загальна сума специфікації з урахуванням податку на додану вартість 25351,20 грн., умови оплати - 50% передплата, 50% - по факту готовності товару, умови постачання - EXW - склад виконавця, м.Дружківка, в редакції Інкотермс-2010, термін виготовлення заготівок - 20 робочих днів від дня поставки потрібної кількості металопрокату на ТОВ «НПП «Метрика» та сплати 50% передплати. Заготівка «Втулка РМ006.03.000»-круг 36мм. Ст.20Х, норма витрати -2,13 кг. На одиницю. Віходи виробництва подальшому використанню не підлягають та є незворотними;

- №4 від 13.02.2018р., відповідно до якої відповідач виготовляє, а замовник приймає та сплачує продукцію: «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 у кількості 2 500шт, «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» ГОСТ 7808-70 у кількості 3 500шт., загальна сума специфікації з урахуванням податку на додану вартість 307 200,00 грн., умови оплати - 50% передплата, 50% - по факту готовності товару, умови постачання - EXW - склад виконавця, м.Дружківка, в редакції Інкотермс-2010, термін виготовлення - 50 календарних днів з моменту оплати 50% передплати;

- №5 від 18.04.2018р., відповідно до якої відповідач виготовляє, а замовник приймає та сплачує продукцію: «Болт спеціальний М16х48 (креслення 12 30.01 130) у кількості 450шт, загальна сума специфікації з урахуванням податку на додану вартість 27 000,00 грн., умови оплати - 50% передплата, 50% - по факту готовності товару, умови постачання - EXW - склад виконавця, м.Дружківка, в редакції Інкотермс-2010, термін виготовлення - 50 календарних днів з моменту оплати 50% передплати.

Договір та специфікації до нього скріплені печатками підприємств, сторони проти факту їх укладання не заперечують.

Дослідивши зміст даних специфікацій, які є невід'ємними частинами договору №76 від 29.12.2015р., суд дійшов висновку про узгодження сторонами в останніх відмінних, різних за своїм змістом та характером зобов'язань виконавця у вказаних специфікаціях.

Зокрема, у специфікації №3 сторонами було досягнуто згоди щодо надання відповідачем позивачу послуги з виготовлення заготівки «Втулка» кр.№РМ006.03.000. У даній специфікації сторонами також узгоджено передання відповідачеві потрібної кількості металопрокату для виготовлення продукції. Тобто, умови цієї специфікації відповідають змістові п.п.1.2-1.6 договору. При цьому, за результатами виконання цієї специфікації сторонами підписано відповідні акти прийому-передачі робіт №705 від 15.11.2017р., №837 від 22.12.2017р., якими підтверджено факт виконання відповідачем саме послуги з виготовлення продукції згідно вимог п.4.1 договору.

В свою чергу, у специфікаціях №4 від 13.02.2018р., №5 від 18.04.2018р., які є предметом розгляду у даній справі, фактично, за висновками суду, зобов'язанням відповідача є постачання певної продукції позивачу, яку він має виготовити. Так, сторонами узгоджено найменування даної продукції, її вартість, без визначення вартості та обсягу робіт з її виготовлення, матеріалів, з яких така продукція має бути виготовлена тощо.

Відповідач в судових засіданнях наполягав на встановленні у специфікаціях №4 від 13.02.2018р., №5 від 18.04.2018р. до договору №76 від 29.12.2015р. зобов'язання виконавця саме поставити товар замовникові. Одночасно, позивачем факт наявності зобов'язання відповідача за спірними специфікаціями саме з постачання продукції також не заперечується.

Відповідно до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, за висновками суду, до правовідносин сторін, які виникли за специфікаціями №4 від 13.02.2018р., №5 від 18.04.2018р. до договору №76 від 29.12.2015р. мають застосовуватися положення глави 54 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено, у розділі 3 договору «Ціна та умови розрахунку» договору обумовлено: вартість робіт вказується в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору (п.3.1); оплата продукції здійснюється на умовах та в порядку, зазначених у відповідній специфікації. Оплата продукції проводиться у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця за кожну партію окремо, згідно з додатного рахунку. У платіжних документах виконавець зобов'язаний вказати номери рахунків-фактур або специфікацій виконавця, відповідно до яких здійснюється оплата. Після перерахування передоплати ціни на продукцію не підлягають зміні (п.3.2 договору).

За змістом п.п.3 специфікацій сторонами було узгоджено проведення попередньої оплати у розмірі 50%, внаслідок чого позивач мав сплатити відповідачу вартість болтів за специфікацією №4 від 13.02.2018р. в сумі 153600,00 грн., за специфікацією №5 від 18.04.2018р. в сумі 13500,00 грн.

Згідно платіжного доручення №447 від 06.03.2018р. позивачем перераховано відповідачу попередню оплату за болт в сумі 153600,00 грн. Платіжним дорученням №844 від 25.04.2018р. позивачем перераховано відповідачу оплату за болт в сумі 27000,00 грн.

Дані обставини визнаються сторонами, щодо них заперечень не висловлено.

За приписом ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно п.4.1 договору передача виконаних робіт від виконавця замовнику здійснюється за актом приймання-передачі виконаних робіт. Передача готової продукції здійснюється за видатковою накладною.

За змістом п.4.2 договору місце передачі виконаних робіт і готової продукції м.Дружківка, склад виконавця. Доставка готової продукції здійснюється на умовах само вивозу зі складу виконавця м.Дружківка.

Відповідно до п.п.4.3, 4.4, 4.6 договору приймання виготовленої продукції по кількості, комплектності здійснюється замовником у момент її отримання за актом виконаних робіт від виконавця, за якістю - відповідно узгодженої сторонами технічної документації; право власності на продукцію і всі ризики за неї переходять безпосередньо від виконавця до замовника з моменту приймання продукції; виконавець зобов'язується надати замовнику податкову накладну виключно в електронній формі із додержанням умов реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункти 4.7-4.9 договору містять умови, що регулюють порядок дій при виявленні виробничих дефектів продукції при прийманні, усунення або заміна продукції, встановлюють гарантійний строк на продукцію у 60 календарних днів з дати поставлення продукції замовнику.

Як було зазначено вище, у специфікаціях сторонами визначено умови постачання - EXW - склад виконавця, м.Дружківка, в редакції Інкотермс-2010, термін виготовлення - 50 календарних днів з моменту оплати 50% передплати.

При цьому, виходячи з того, що за умовами даних специфікацій зобов'язанням відповідача є фактично постачання позивачеві виготовленого товару, суд дійшов висновку про тотожність у даному випадку, вказаного у специфікаціях терміну виготовлення з терміном постачання. Зокрема, результатом виконання виконавцем своїх зобов'язань за цими специфікаціями є саме передання продукції замовникові, а не окремі роботи з її виготовлення. Узгодження ж сторонами лише терміну виготовлення даної продукції у встановлений строк без строку її передачі замовникові спростовувало б взагалі доцільність укладання сторонами цих специфікацій.

Таким чином, враховуючи умови специфікацій відповідач мав поставити позивачеві товар, обумовлений специфікацією №4 від 13.02.2018р. в строк до 25.04.2018р., за специфікацією №5 від 18.04.2018р. в строк до 14.06.2018р.

Відповідно до умов поставки є EXW у редакції Інкотермс - 2010, продавець вважається таким,що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Обов'язком продавця, у цьому випадку, також є достатнє повідомлення покупця, яке перший зобов'язаний дати покупцю, щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження останнього.

За визначенням абз.2 ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець проінформований про це.

Згідно з наданими до справи видатковими накладеними відповідачем за специфікацією №4 від 13.02.2018р. було поставлено позивачу:

- за видатковою накладною №6392 від 18.04.2018р. «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 у кількості 500шт. загальною вартістю 27 000,00 грн. згідно рахунку №5534 від 13.02.2018р. до специфікації №4 від 13.02.2018р. до договору №76 від 29.12.2015р.

- за видатковою накладною №7021 від 04.06.2018р. «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» ГОСТ 7808-70 у кількості 218 шт. загальною вартістю 10 725,60 грн.;

- за видатковою накладною №7551 від 13.07.2018р. «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» у кількості 265 шт. загальною вартістю 13038,00 грн. відповідно до специфікації №4 від 13.02.2018р. до договору №76 від 29.12.2015р.

Інших документів, які б свідчили про передання відповідачем позивачеві товару за специфікацією №4 від 13.02.2018р. на суму 102836,40 грн. матеріали справи не містять.

Відповідач у відзиві на позов посилається на ті обставини, що 11.07.2018р. листом №1107-18 від 11.07.2018р. за допомогою електронної пошти ним було повідомлено позивача про факт готовності товару у певній кількості на загальну суму 139620,00 грн., з якої позивачем, у відповідності до умов поставки EXW в редакції «Інкотермс 2010» склад виконавця, м.Дружківка, 13.07.2018р. прийнято лише на суму 13038,00 грн. На даний час, за твердженням відповідача, на складі відповідача знаходиться товар позивача по специфікації №4 на загальну суму 126582,00 грн., останній виконував усі дії необхідні для належного виконання договору на виконання робіт та специфікації №4 до нього.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає у тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи містять копію листа від 18.05.2018р., за змістом якої позивач повідомляє відповідача про сплив строку виконання замовлення згідно специфікації №4, отримання із загального обсягу продукції лише у кількості 500 болтів РМ-260.30.60.122, які не прийнято при вхідному контролі та потребу у їх поверненні, зазначено про долучення до листа переліку дефектів із фото, а також про допущення помилки у конструкторській документації в частині розміру голівки болта, що вимагає виправлення. Дана копія листа містить підпис керівника позивача та скріплено печаткою підприємства.

Проте, позивач факт складання та направлення відповідачеві цього листа заперечує у відповіді на відзив на позовну заяву.

Згідно із п.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідачем відповідного клопотання про витребування у позивача оригіналу листа від 18.05.2018р. не заявлено. Одночасно, виходячи з положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок суду з витребування оригіналу цього доказу відсутній. За таких обставин, копія листа від 18.05.2018р. не береться судом до уваги.

Суду відповідачем надано оригінал акту приймання-передачі товару від 16.05.2018р. до договору на виконання робіт №76 від 29.12.2015р., у якому відображено передання позивачем у відповідності до договору на виконання робіт №76 від 29.12.2015р. та прийняття відповідачем товару «Болт РМ.260.30.60.122» у кількості 500 шт, із визначенням того, що прийнятий замовником товар не мав якості та асортименту, які відповідають вимогам договору. Цей акт містить підпис директора позивача та скріплений печаткою підприємства, підпис з боку відповідача відсутній. Як вказує відповідач, саме згідно цього акту товар було прийнято ним на виправлення.

Проте, за висновками суду, даний акт не містить у собі жодних посилань на специфікацію, згідно якої передавався товар. Крім цього, якщо виходити з найменування продукції, яке зазначено у акті «Болт РМ.260.30.60.122», то ще до складання цього акту згідно видаткової накладної №6392 відповідний товар був прийнятий позивачем 18.04.2018р., що позивач підтверджує.

Таким чином, посилання відповідача на вказані вище обставини, не доведені належними доказами.

Крім цього, викладені відповідачем обставини взагалі не є самостійною підставою для односторонньої зміни строку виконання зобов'язань. Так, згідно із ст.616 Цивільного кодексу України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Відповідних належних доказів постачання товару позивачу за специфікацією №4 від 13.02.2018р. до договору на суму 102836,40 грн. в строк до 25.04.2018р. відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відповідачем до справи додано надано копію листа №1107-18 від 11.07.2018р., за змістом якого останній говорить про укладення між сторонами специфікації №4 від 13.02.2018р. до договору №76 від 29.12.2015р. на поставку продукції: «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 у кількості 2 500шт, «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» ГОСТ 7808-70 у кількості 3500шт. Даний лист містить таку інформацію, на 11.07.2018р. ТОВ «НПП «Метрика» по факту відвантажило на адресу ТОВ «НПП «Ротормаш»: «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 (з переробленою головою під ключ 32мм) у кількості 369шт, «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» ГОСТ 7808-70 у кількості 218шт. На складі ТОВ «НПП «Метрика» знаходиться: «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 (з переробленою головою під ключ 32мм) у кількості 1 627шт, «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 (без переробленої голови під ключ 32мм) у кількості 353шт, «Болт М27х50» ГОСТ 7808-70 кр.№РМ.260.30.30.122 (без переробленої голови під ключ 32мм) готовий під термооброблення у кількості 150шт, «Стяжний болт кордової оболонки М24х50.66» ГОСТ 7808-70 у кількості 500шт.

Як доказ фактичного інформування позивача про готовність товару, вказаного у листі №1107-18 від 11.07.2018р., до передачі, суду представлено скріншот електронного листа з адреси «» на адресу «», розділ «відправленні», із вкладенням.

Досліджуючи дане, по-перше із вкладення, яке відображає наданий скріншот не можна встановити чи є воно саме листом №1107-18 від 11.07.2018р. із приведеною вище інформацією.

По-друге, за статтею 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Проте, доказів підтвердження факту одержання електронного документа, у розумінні наведеної статті Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" матеріали справи не містять.

Наявності попередньої домовленості сторін щодо іншого порядку підтвердження факту одержання електронного документа судом не встановлено.

Відтак, доказів надсилання повідомлення позивачу відповідачем не надано, а надані відповідачем скріншоти не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України. Отже, підстав вважати позивача проінформованим про готовність означеної продукції до передачі суд не вбачає, з чого слідує висновок про недоведеність виконання зобов'язання щодо поставки у приведеній частині.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на позов (початок перебігу строку позовної давності) за приписом ст.261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписом ст.693 Цивільного кодексу України покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Згідно п.3.4 договору попередня оплата, по якій протягом встановлений строків не виготовлена (не поставлена) продукція, підлягає поверненню замовнику протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги про повернення.

Як встановлено, позивач звернувся до відповідача з претензією №306 від 27.09.2018р. про повернення, зокрема, суми попередньої оплати у розмірі 102836,40 грн.

Як свідчить відповідь вих.№1010/18 від 08.10.2018р. на претензію №306 від 27.09.2018р., відповідачем отримано останню 05.10.2018р.

Враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем попередньої оплати позивачу, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати в сумі 102836,40 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 206474,95 грн. згідно п.5.3 договору.

Так, вказаним пунктом договору визначено, у разі порушення виконавцем строків виконання робіт, передбачених у відповідній специфікації, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожен день прострочки виконання зобов'язання.

Як встановлено, за специфікацією №4 від 13.02.2018р. позивачем нараховано пеню за період з 26.04.2018р. по 04.06.2018р. на суму у розмірі 280200,00 грн., за період з 05.06.2018р. по 13.07.2018р. на суму 269474,40грн. та за період з 14.07.2018р. по 27.09.2018р. на суму 256436,40 грн.

Одночасно, виходячи з того, що товар за специфікацією №5 від 18.04.2018р. було поставлено згідно видаткових накладних №7390 від 27.06.2018р., №7022 від 04.06.2018р., в той час як за умовами специфікації постачання товару на суму 27000,00 грн. мало відбутися в строк до 14.06.2018р.

Як наслідок, позивачем також нараховано пеню за період з 15.06.2018р. по 27.06.2018р. на суму 26520,00 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Оскільки Господарський кодекс України не містить визначень неустойки, штрафу та пені, які сплачуються у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, слід виходити із визначень, наведених у Цивільному кодексі України.

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань.

За приписами п.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, неустойка за своєю правовою природою є забезпеченням виконання зобов'язань та, одночасно, штрафною санкцією.

Згідно ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, в тому числі і неустойка, вчинюється у письмовій формі, недодержання якої тягне за собою нікчемність зазначеного правочину.

Відповідно до п.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням зазначеного, штрафні санкції (неустойка, пеня, штраф) можуть стягуватися тільки у випадку встановлення їх розміру в договорі чи в законі.

Як було зазначенно вище, пунктом 5.3 договору передбачено відповідальність виконавця у вигляді сплати пені у розмірі 0,5% за порушення строків виконання робіт, від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожен день прострочки виконання зобов'язання.

Проте, за висновками суду викладеними вище, умовами спірних специфікацій №4 від 13.02.2018р., №5 від 18.04.2018р. до договору, внаслідок невиконання зобов'язань за якими позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню, узгоджено фактичне постачання відповідачем продукції позивачу без зазначення обсягів, видів, вартості робіт. Неузгодження сторонами у специфікаціях зобов'язання з виконання робіт тягне за собою й неможливість його порушення з боку виконавця.

Одночасно, доказів узгодження сторонами відповідальності у вигляді стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання з постачання товару матеріали справи не містять.

Як наслідок, позов в частині вимог про стягнення пені в сумі 206474,95 грн., нарахованої за несвоєчасно виконані роботи, підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 75, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «РОТОРМАШ», м.Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Метрика», м.Дружківка про стягнення 102 836,40 грн. сума попередньої оплати за невиконані роботи з виготовлення продукції та непоставлену продукцію, 206474,95 грн. сума пені за порушення строків виконання робіт з виготовлення продукції задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Метрика» (84201 Донецька область, м.Дружківка, вул.Привокзальна, буд.8А, рах.№9307 в АТ «ПроКредитБанк», МФО 320984, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «РОТОРМАШ» (61060 м.Харків, пр.Льва Ландау, буд.171, рах.№4452 в ПАТ «ПУМБ» у м.Київ, МФО 334851, ) попередню оплату в сумі 102836,40 грн., судовий збір у сумі 4639,68 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 06.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 07.03.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина