СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Справа № 905/2291/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом ОСОБА_1, довіреність №183 від 16.10.2018, посвідчення адвоката № 1591 від 04.01.2017;

від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, довіреність № б/н від 27.12.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1210 від 11.05.2012;

від третьої особи не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (вх.№ 306),

на рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019, ухвалене суддею Лейба М.О. в м. Харкові о 12:38 год. (повний текст рішення складено 11.01.2019),

у справі №905/2291/18,

за позовом: Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м. Камянське, Дніпропетровська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м.Маріуполь, Донецька область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД, м. Київ,

про зобовязання виконати в натурі грошове зобовязання за договором про переведення боргу шляхом сплати на користь ТОВ ОПТИМАЛ ТРЕЙД грошових коштів у розмірі ,39грн,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м. Маріуполь, Донецька область,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м. Камянське, Дніпропетровська область,

про стягнення ,13грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат, м.Камянське, Дніпропетровська область звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м. Маріуполь, Донецька область про зобовязання виконати в натурі грошове зобовязання за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобов'язанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 шляхом сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД грошових коштів у розмірі ,39 грн.

Крім того, до господарського суду Донецької області надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м.Маріуполь, Донецька область, до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Камянське, Дніпропетровська область про стягнення 3 084 850 876,13грн, з яких: 2 570 709 063,54грн - заборгованість за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 та 514 141 812,59грн - штраф.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.01.2019 по справі №905/2291/18:

- відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м.Камянське, Дніпропетровська область, до Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м.Маріуполь, Донецька область про зобовязання виконати в натурі грошове зобовязання за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобов'язанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 шляхом сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД грошових коштів у розмірі ,39 грн.;

- задоволено зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС, м.Маріуполь, Донецька область до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Камянське, Дніпропетровська область про стягнення ,13грн, з яких: ,54 грн - заборгованість за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 та 514141812,59 грн штраф;

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС заборгованість у розмірі 2 570 709 063,54 грн., штраф у розмірі 514 141 812,59 грн. та судовий збір в сумі 616 700,00 грн.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 у справі №905/2291/18 у частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАФФІ ПЛЮС" до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення грошових коштів за договором про переведення боргу № ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 у розмірі 3 084 850 876 грн 13 коп., з яких: 2 570 709 063 грн. 54 коп. заборгованість за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) № ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018; 514 141 812,59 грн. штрафу за невиконання зобовязання за договором пропереведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) № ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 та 616 700 грн понесених судових витрат - відмовити у повному обсязі. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 у справі № 905/2291/18 залишити без змін.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, зважаючи на наступне:

- діюче законодавство не передбачає права нового боржника, який приймає на себе виконання зобовязання перед третьою особою, на оплату його послуг первісним боржником. За таких обставин п.2.1. договору переведення боргу є нікчемним, у результати чого у ТОВ «ТАФФІ ПЛЮС» відсутні правові підстави вимагати стягнення з ПАТ «ДМК» 2 570 709 063,54 грн. заборгованості за Договором №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018 та 514 141 812, 59 грн. штрафу за порушення зобовязань за Договором;

- місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки такі вимоги ґрунтуються на нікчемному положенні п.2.1 Договору №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018;

- судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру заборгованості, що стягнута з ПАТ ДМК на користь ТОВ «ТАФФІ ПЛЮС» оскаржуваним рішенням суду, що у відповідності до ст.277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 року, сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_3 - головуючий суддя, судді Мартюхіна Н.О., Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 у справі №905/2291/18. Призначено справу №905/2291/18 до розгляду на 28.02.2019 о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр.Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судових засідань № 105.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 28.02.2019 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 28.02.2019 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та таким, що підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, а саме:

- посилання апелянта на невідповідність умов договору чинному законодавству, як на підставу визнання його нікчемним, не відповідають дійсності, оскільки жодною чинною нормою права не заборонено визначати платність договору про заміну боржника у зобовязанні;

- аналіз ст.ст. 509, 525, 526, 627 Цивільного кодексу України та п.п. 2.1, 2.2., 4.3 Договору №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018, дає підстави вважати, що ТОВ «ТАФФІ ПЛЮС» має законне право вимагати від ПАТ «ДМК» належного виконання простроченого зобовязання щодо сплати заборгованості в сумі 2 570 709 063, 54 грн. та штрафу в сумі 514 141 182, 59 грн..

Представник третьої особи в судове засідання 28.02.2019 не зявився, під час розгляду апеляційної скарги заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника, яке було розглянуто та задоволено судом. Крім того, надав відзив на апеляційну скаргу, якою просив відмовити в її задоволенні, зважаючи на наступне:

- діюче законодавство не визначає істотних умов договору переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні), у звязку із чим такий договір вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо тих умов договору, які самі сторони визначили істотними;

- погодження умов щодо виплати винагороди Позивачем за первісним позовом на користь Відповідача за первісним позовом за переведення боргу, не суперечить діючому законодавству України, оскільки останнім не встановлено заборону на узгодження сторонами правочину умов отримання винагороди Новим боржником від Первісного боржника.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вже зазначалось вище, апелянт оскаржує рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 по справі №905/2291/18 виключно у частині задоволення судом зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАФФІ ПЛЮС" до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення 3 084 850 876 грн 13 коп.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/1850/18 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" основний боргу в сумі 1 475 622 831,72 грн., 133 798 532,70 грн. пені, 737 811 415,86 грн. штрафу, 11 951 627,86 грн. 3% річних та 616 700,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 01.10.2017 №17-0741-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Іншим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 справі №904/1841/18 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" заборгованість у розмірі 2 778 294 883 (два мільярди сімсот сімдесят вісім мільйонів двісті девяносто чотири тисячі вісімсот вісімдесят три) грн. 69 коп., пеню у розмірі 298 685 887 (двісті девяносто вісім мільйонів шістсот вісімдесят пять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 11 коп., штраф у розмірі 1 389 147441 (один мільярд триста вісімдесят девять мільйонів сто сорок сім тисяч чотириста сорок одна) грн. 72 коп., 3% річних у розмірі 26532 821 (двадцять шість мільйонів пятсот тридцять дві тисячі вісімсот двадцять одна) грн. 25 коп., та 616 700 (шістсот шістнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 29.09.2017 №17-0739-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 20.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд" (кредитором) надано згоду Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат" (первісному боржнику) на укладення договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) між кредитором, первісним боржником та ТОВ "ТАФФІ ПЛЮС" (новим боржником) у відповідності до вимог статті 520 Цивільного кодексу України. Зі змісту цього листа свідчить, що кредитор не заперечує проти переведення боргу на нового боржника в загальній сумі 2 559 443 277,39 грн.

В подальшому, 21.11.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД (далі - кредитор), Публічним акціонерним товариства Дніпровський металургійний комбінат (далі - первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС (далі - новий боржник) укладено договір про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 (далі - договір), за умовами п.1.2 якого первісний боржник переводить на нового боржника борг у загальній сумі ,39 грн. за договорами, вказаними у п.п. 1.2.1-1.2.2 договору, що укладені між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе зобовязання первісного боржника за договорами, вказаними в п.1.2.1-1.2.2 даного договору на загальну суму 2 559 443 277,39 грн.

Борг (грошові зобовязання) первісного боржника у сумі 2 559 443 277,39 грн., що переводиться на нового боржника за цим договором складається з наступних зобовязань:

- за договором поставки №17-0741-02 від 01.10.2017р. в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 02.01.2018р. по 22.06.2018р. у сумі 133798532,70 грн. та штрафу у сумі 737 811 415,86 грн., що стягнуті з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018р. у справі №904/1850/18 (п.п.1.2.1 договору);

- за договором поставки №17-0739-02 від 29.09.2017р., в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 27.12.2017р. по 18.07.2018р. у сумі 298685887,11 грн. та штрафу у сумі 1 389 147 441,72 грн., що стягнуті з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2018р. у справі №904/1841/18 (п.п.1.2.2 договору).

Згідно з п.1.3 договору кредитор надає повну та безвідкличну згоду на переведення боргу та зобовязується прийняти виконання зобовязань від нового боржника.

Кредитор і первісний боржник підтверджують (гарантують) новому боржнику дійсність переведених за цим договором зобовязань (п.1.4 договору).

Відповідно до п.1.5 договору моментом переходу (переведення) боргу від первісного боржника до нового боржника є дата підписання сторонами цього договору.

За умовами п.1.6 договору зобовязання первісного боржника перед кредитором на загальну суму 2 559 443 277,39 грн., що переводяться за цим договором, детальний перелік яких вказаний у п.1.2.1-1.2.2 договору, вважаються припиненими з дати підписання сторонами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору за переведення боргу первісний боржник сплачує новому боржнику винагороду, що дорівнює боргу в розмірі визначеному п.1.2 цього договору, а саме у розмірі: 2 559 443 277,39 грн. Первісний боржник та новий боржник погодили еквівалент винагороди нового боржника в іноземній валюті, а саме в доларах Сполучених Штатів Америки (англ. United States dollar). Еквівалент винагороди нового боржника в доларах Сполучених Штатів Америки на дату підписання цього договору складає 92 186 097 доларів Сполучених Штатів Америки 12 центів за офіційним курсом Національного банку України на 21.11.2018р. (2776,3875 гривень за 100 доларів Сполучених Штатів Америки). Первісний боржник та новий боржник визначають грошове зобовязання первісного боржника перед новим боржником (винагороду), як еквівалент 92 186 097 доларів Сполучених Штатів Америки 12 центів.

Згідно п.2.2 договору первісний боржник зобов'язаний оплатити новому боржнику еквівалент грошового зобов'язання (винагороди) в доларах Сполучених Штатів Америки протягом 2 (двох) робочих днів з моменту вступу в силу цього договору, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на рахунок нового боржника, зазначений в цьому договорі. Сума винагороди, що підлягає сплаті у гривнях, визначається первісним боржником самостійно за офіційним курсом доларів Сполучених Штатів Америки, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу.

За змістом п.3.1 договору первісний боржник зобовязаний протягом 2 робочих днів з моменту вступу в силу цього договору передати новому боржнику оригінали та/або належним чином засвідчені копії всіх документів, що підтверджують право вимоги кредитора. Передача документів оформлюється актом прийому-передачі документів між первісним боржником і новим боржником, який підписується уповноваженими представниками і скріплюється печатками сторін.

Відповідно до п.3.3 договору новий боржник зобовязується виконати зобовязання первісного боржника перед кредитором на умовах основних договорів в розмірі визначеному в п.1.2 цього договору.

Згідно п.4.3 договору у разі несвоєчасного виконання своїх зобовязань за п.п.2.1-2.2 цього договору, первісний боржник зобовязаний сплатити новому боржнику штраф у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобовязання (еквівалент винагороди в доларах Сполучених Штатах Америки на дату підписання цього договору), що становить еквівалент 18437219 доларів Сполучених Штатів Америки 42 центи. Первісний боржник зобовязаний самостійно сплатити штраф новому боржнику в день виникнення обставин несвоєчасного виконання грошового зобовязання первісного боржника за п.п.2.1-2.2 цього договору. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривнях визначається первісним боржником за офіційним курсом доларів Сполучених Штатів Америки, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу.

За умовами п.5.1 договору цей договір вважається укладеним, вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін і діє до завершення виконання сторонами зобов'язань за ним.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що строк позовної давності за всіма зобов'язаннями і вимогами сторін, що виникли на підставі договору та додаткових угод до нього, складає 5 (п'ять) років.

Також, 21.11.2018р. між Публічним акціонерним товариства Дніпровський металургійний комбінат (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС (новий боржник) підписано акт прийому-передачі документів до договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018р., за умовами якого первісний боржник передав новому боржнику всі належним чином завірені копії документів, що підтверджують право вимоги кредитора (Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД) за договором, що існують на дату укладання договору, а також права, що можуть виникнути в подальшому, включаючи право вимоги виконання зобовязань за договором.

Не погодившись із фактом невиконання Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" своїх зобовязань за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018, Товариство з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС звернулось до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення 3 084 850 876,13грн, з яких: 2 570 709 063,54грн - заборгованість та 514 141 812,59грн - штраф.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи в частині зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом зустрічного позову у даній справі є стягнення суми основного боргу та штрафу за договором про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018, який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини щодо виконання зобовязань регламентуються нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статей 525 та 526 вказаного Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Виходячи з пунктів 2.1, 2.2 договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ТП-ОТ-18-11-21 від 21.11.2018, за переведення боргу первісний боржник сплачує новому боржнику винагороду, що дорівнює боргу в розмірі визначеному пунктом 1.2 цього договору, а саме у розмірі 2 559 443 277,39 грн., сторони погодили еквівалент винагороди нового боржника в іноземній валюті, що складає 92 186 097,12 доларів США; первісний боржник зобовязаний оплатити новому боржнику еквівалент грошового зобовязання (винагороди) в доларах США протягом 2 (двох) робочих днів з моменту вступу в силу цього договору.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання ПАТ "ДМК" вказаного зобовязання в строк та у розмірі встановлених договором. Факт несплати визначеної в договорі винагороди не заперечується ПАТ "ДМК".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність у ПАТ "ДМК" перед ТОВ ТАФФІ ПЛЮС заборгованості зі сплати винагороди в еквіваленті 92 186 097,12 доларів США.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ст. 524 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Перевіривши розрахунок суми боргу, наведений ТОВ ТАФФІ ПЛЮС у зустрічній позовній заяві, колегія суддів дійшла про правильність нарахування до стягнення суми боргу у розмірі 2 570 709 063,54 грн.

Щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимог про стягнення з ПАТ "ДМК" штрафу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вже було зазначено, згідно пункту 4.3 договору про переведення боргу у разі несвоєчасного виконання своїх зобовязань за пунктами 2.1-2.2 цього договору, первісний боржник зобовязаний сплатити новому боржнику штраф у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобовязання (еквівалент винагороди в доларах США на дату підписання цього договору), що становить 18 437 219,42 доларів США доларів США.

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності із наданими сторонам доказами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо порушення відповідачем зобовязань за договором в частині сплати винагороди у встановленому договором розмірі та визначений строк, що є підставою для стягнення вищевказаної суми штрафних санкцій в гривневому еквіваленті в розмірі 514141812,59 грн.

З огляду на вищевикладені обставини, приписи чинного законодавства, враховуючи доведеність факту невиконання первісним боржником своїх зобовязань за п.п. 2.1., 2.2. договору, встановивши правильність нарахування заявленої до стягнення суми боргу у розмірі ,54 грн. та суми штрафу в сумі 514141812,59 грн., колегія суддів вважає зустрічні позовні вимоги законними та обґрунтованими, доведеними наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Надаючи правову оцінку аргументам заявника апеляційної скарги щодо нікчемності пункту 2.1. договору про переведення боргу, колегія суддів виходить з наступного.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, якою передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Питання визнання правочинів недійсними частково урегульовано статтею 217 ЦК України, відповідно до якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто, договір не може бути визнаний недійсним в частині його істотних умов, оскільки без них договір не може бути укладеним.

Відповідно до положень статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вже зазначалось вище, підставою виникнення спірних правовідносин є укладений 21.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю ОПТИМАЛ ТРЕЙД (кредитор), Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАФФІ ПЛЮС (новий боржник) договір №ТП-ОТ-18-11-21 про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні).

На думку апелянта, погоджена сторонами в п. 2.1. договору умова виплати винагороди первісним боржником новому боржнику не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема приписам ст. 520 Цивільного кодексу України, яка не передбачає оплати за переведення боргу.

Судова колегія вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, оскільки за приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, якщо не суперечать законодавству.

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що договір №ТП-ОТ-18-11-21 про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) від 21.11.2018 було укладено у встановленому законом порядку, підписано уповноваженими представниками сторін, скріплено печатками підприємств. Зміст договору відповідає положенням статей 520, 521 Цивільного кодексу України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, погодження сторонами умов щодо виплати винагороди (п. 2.1. договору) не суперечить чинному законодавству, оскільки останнім не встановлено заборону на узгодження сторонами правочину щодо заміни боржника умов отримання винагороди новим боржником від первісного боржника.

Враховуючи наведене, беручи до уваги схвалення сторонами правочину всіх умов договору, який є чинним, в судовому порядку недійсним або неукладеним не визнавався, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вищевказаних тверджень апелянта, які зводяться до довільного тлумачення норм права та направлені на ухилення від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Колегія суддів також відхиляє твердження ПАТ "ДМК" про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру заборгованості, з огляду на те, що розрахунок розміру заборгованості наведений ТОВ ТАФФІ ПЛЮС у зустрічній позовній заяві, даний розрахунок відповідачем за зустрічним позовом не спростований, а правильність розрахунку перевірена судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи ПАТ "ДМК", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 по справі №905/2291/18 в оскаржуваній частині без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2019 по справі №905/2291/18 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.03.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна