ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Справа №906/399/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.,

суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

3-ї особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" на рішення господарського суду Житомирської області, ухвалене 04 вересня 2018 року суддею Вельмакіною Т.М. у м. Житомир, повний текст складено 14 вересня 2018 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив"

про стягнення 420 245,58 грн.

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Цефей-Груп" про стягнення 420 245,58 грн., з яких: 250 000,00 грн. - основного боргу, 117 250,00 грн. - пені, 43 358,59 грн. - інфляційних втрат та 9 636,99 грн. - 3% річних.

04 вересня 2018 року, рішенням господарського суду Житомирської області даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 250 000,00 грн. - основного боргу, 32 952,05 грн. - пені, 43 358,59 грн. - 3% річних, 9 636,99 грн. - інфляційних втрат, 5039,21 грн. - судового збору, відмовлено у стягненні 84 297,95 грн. - пені.

ТОВ "Цефей-Груп" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі, на підставі ч.2 ст. 231 ГПК України, у зв’язку із відсутністю предмета спору, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки п.1.2. Договору цесії передбачено, що до нового кредитора переходять усі права за зобов'язаннями, що виникли з основного договору, в т.ч. до ТОВ "ЦЕФЕЙ-ГРУП", від третьої особи - СВК "ПНВК" перейшло не тільки право вимагати передання товару відповідно до п.1.1. Договору поставки, а і право вимагати передання товару, право вимагати повернення попередньої оплати відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України і тд.

Зазначає, що на момент передання прав за Договором цесії, зобов’язання позивача щодо поставки товару не було виконано, строк на поставку товару закінчився 01 жовтня 2017 року, позивач підтвердив цей факт у судовому засіданні, а відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України відповідач мав право вимоги до позивача щодо повернення суми попередньої оплати, яке і зарахував в якості зустрічного грошового зобов’язання із грошовим зобов’язанням щодо повернення позики за Договором позики (поворотної фінансової допомоги) №29/01-16/Ц від 29 січня 2016 року.

Вважає що відбулось зустрічне зарахування щодо однорідних грошових вимог, а саме: вимоги щодо повернення сум попередньої оплати та вимоги щодо повернення позики, більше того, що обставини по невиконанню позивачем обов’язку щодо поставки товару та визнання обов’язку щодо повернення попередньої оплати підтверджуються листом ТОВ "ТОРГАГРО ООЛЬЮШН" від 07 серпня 2017 року.

ТОВ "Торгагро Сольюшн" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки третя особа переуступила відповідачу право вимоги по Договору поставки, предметом якого є саме поставка товару, а не грошей, тому вважає вимоги, які виникли між сторонами на підставі договору позики та договору поставки не є однорідними.

Третя особа не подала відзиву на …

19 листопада і 07 грудня 2018 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Цефей-Груп" і призначено її до розгляду на 21 грудня 2018 року.

07 грудня 2018 року, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Саврія В.А. судове засідання у справі не відбулося.

09 січня 2019 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було задоволено клопотання ТОВ "Цефей-Груп" та призначено розгляд скарги на 18 січня 2019 року в режимі відеоконференції із Солом'янським районним судом.

18 січня 2019 року, у судовому засіданні було оголошено перерву до 01 лютого 2019 року.

Представники учасників справи у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, які не забезпечили явку повноважних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

29 січня 2016 року, між ТОВ "Торгагро сольюшн", як позичкодавцем, та ТОВ "Цефей-Груп", як позичальником, було укладено Договір позики №29/01-16/Ц (Зворотної фінансової допомоги) (далі – Договір позики), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позичкодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 4 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику до 29 січня 2017 року. (а.с.13-14)

Згідно п.6.1. Договору позики, договір набирає чинності з моменту передання позики позичальникові. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначеного у п.6.1 Договору та закінчується в момент повернення позичальником позики.

За період з 29 січня та 04 квітня 2016 року, позивачем платіжними дорученнями №55, №63, №202, №264 було перераховану відповідачу як позику кошти у розмірі 2 138 110,00 грн., яка останнім була частково погашена платіжним дорученням №469 від 17 березня 2016 року в сумі 1 888 110,00 грн.

27 лютого 2017 року, між ТОВ "Торгагро Сольюшн", як постачальником, та СВК "Перший національний виробничий кооператив", як покупцем, було укладено Договір поставки №27/02-С, згідно умов якого постачальник зобов’язується передати у власність покупця 4250,000 тон пшениці 3-го класу урожаю 2017 року, загальною вартістю 20 187 500,00 грн., а покупець - прийняти і оплатити товар. (а.с.112-113)

27 лютого 2017 року, згідно платіжних доручень №№481, 482, СВК "Перший національний виробничий кооператив", на виконання умов Договору поставки №27/02-С, перерахувало, у якості передоплати, ТОВ "Торгагро Сольюшн" 20 000 000,00 грн. (а.с.114-115)

07 серпня 2017 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн" повідомило СВК "Перший національний виробничий кооператив" про неможливість виконати умови Договору поставки №27/02-С та зобов’язалося повернути кооперативу 20 млн. грн., одержаних у якості передплати. (а.с.131)

22 травня 2018 року, вказуючи на невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повернення позики у визначений Договором від 29 січня 2016 року №29/01-16/Ц строк, ТОВ "Торгагро Сольюшн" звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Цефей-Груп" 420 245,58 грн., з яких: 250 000,00 грн. - основного боргу, 117 250,00 грн. - пені, 43 358,59 грн. - інфляційних втрат та 9 636,99 грн. - 3% річних. (а.с.3-9)

23 травня 2018 року, між СВК "Перший національний виробничий кооператив", як первісним кредитором, та ТОВ "Цефей Груп", як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ, згідно умов якого первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги згідно Договору поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року на суму 20 000 000,00 грн., укладеним між ТОВ "Торгагро Сольюшн" і первісним кредитором, а новий кредитор на умовах цього договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. (далі - Договір цесії №4-ЦГ). (а.с.53)

В цей же день, 23 травня 2018 року, за актом приймання-передачі документів, на виконання умов Договору цесії №4-ЦГ, первісний кредитор - СВК "Перший національний виробничий кооператив" передав, а новий кредитор - ТОВ "Цефей Груп" прийняв документи, що засвідчують права, які передаються за п.1.1. Договору про відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ, а саме:

- Договір поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року; (а.с.83-85)

- платіжне доручення №481 від 27 лютого 2017 року, що підтверджує перерахування коштів попередньої оплати за Договором поставки №27/02-С у сумі 10 000 000,00 грн.; (а.с.71)

- лист директора ТОВ "Торгагро Сольюшн" про зобов’язання повернути попередню оплату в сумі 20 000 000,00 грн. у зв’язку із неможливістю виконання зобов’язання щодо поставки товару за Договором поставки №27/02-С. (а.с.134)

23 травня 2018 року, СВК "Перший національний виробничий кооператив" надіслало на адресу ТОВ "Торгагро Сольюшн" лист №23/05/2018, в якому повідомило, що кооператив відступив ТОВ "Цефей Груп" право вимоги за Договором поставки №27/02-С, укладеним з ТОВ "Торгагро Сольюшн". (а.с.54)

24 травня 2018 року, ТОВ "Цефей Груп" направило на адресу ТОВ "Торгагро Сольюшн" заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на суму 17 728 513,61 грн. (а.с. 56)

16 липня 2018 року, ТОВ "Торгагро Сольюшн", звернулась до ТОВ "Цефей Груп" із заявою про відмову у задоволенні заяви щодо припинення зарахуванням, оскільки останнім не виконано вимоги ч.2 ст. 517 ЦК України та не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні. Крім того, відмову аргументовано тим, що заявником пропонується припинити зобов’язання зарахуванням вимог, які по своєї суті не є однорідними, а випливають із договорів різного правового характеру: Договору поставки та Договору позики. (а.с.79-82)

22 серпня 2018 року, ухвалою господарського суду Житомирської області СВК "Перший національний виробничий кооператив" було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог. (а.с.90-91)

04 вересня 2018 року, рішенням господарського суду Житомирської області даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 250 000,00 грн. - основного боргу, 32 952,05 грн. - пені, 43 358,59 грн. - 3% річних, 9 636,99 грн. - інфляційних втрат, 5039,21 грн. - судового збору, відмовлено у стягненні 84 297,95 грн. - пені. (а.с.173-176)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами Договору позики (зворотної фінансової допомоги) від 29 вересня 2016 року, згідно умов якого ТОВ "Торгагро сольюшн", як позичкодавець, передає у власність ТОВ "Цефей-Груп", як позичальнику, грошові кошти у розмірі 4 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику до 29 січня 2017 року.

Сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору позики, ТОВ "Торгагро Сольюшн" перерахувало ТОВ "Цефей-Груп" 2 138 110,00 грн., в той час як відповідач свій обов'язок щодо повернення позики виконав частково, здійснивши погашення на суму 1 888 110,00 грн. (а.с.15-17, 19-20)

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

На момент розгляду справи, доказів повернення відповідачем позивачу коштів у розмірі 250 000,00 грн. за Договором №29/01-16/Ц від 29 січня 2016 року, в матеріалах справи відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідач заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Договору поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року укладеного між ТОВ "Торгагро Сольюшн", як постачальником, та СВК "Перший національний виробничий кооператив", як покупцем, по якому позивач не повністю виконав свої зобов’язання перед виробничим кооперативом щодо поставки пшениці 3-го класу, та на підставі Договору відступлення права вимоги (цесії) №4-ЦГ від 23 травня 2018 року, за яким СВК "Перший національний виробничий кооператив" оплатно передав ТОВ "Цефей-Груп" своє право вимоги, що належить йому за Договором поставки на суму 20 000 000,00 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом даної норми, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам, зокрема, бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги.

Так, СВК "Перший національний виробничий кооператив" переуступив відповідачу право вимоги по Договору поставки, предметом вимог за яким у третьої особи є саме поставка йому товару (пшениці), а не грошей, тому вимоги, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі Договору позики та Договору поставки не є однорідними.

Вимога про сплату грошей за загальним правилом може бути однорідною лише із іншою вимогою про сплату грошей.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/13547/17 від 16 травня 2018 року.

Позивач відмовився від запропонованої заяви про припинення зобов’язання в поверненні боргу за Договором позики зарахуванням.

Щодо листа директора ТОВ "Торгагро Сольюшн" від 07 серпня 2017 року про неможливість виконати умови Договору поставки №27/02-С і зобов’язання товариства повернути кооперативу 20 млн. грн., одержаних у якості передплати, то покупець вправі, за приписами ч.2 ст. 693 ЦК України, вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, але вимога щодо повернення авансового платежу в матеріалах відсутня.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Оскільки, зобов'язання, які виникни між сторонами на підставі Договору поставки №27/02-С від 27 лютого 2017 року не є однорідними по відношенню до Договору позики №№29/01-16/Ц від 29 січня 2016 року, позовні вимоги ТОВ "Торгагро Сольюшн" в частині стягнення 250 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 117 250,00 грн. - пеню за період 31 січня 2017 року по 14 травня 2018 року, 9 636,99 грн. - 3% річних та 43 358,59 грн. - інфляційних втрат за період січень 2017 року - травень 2018 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок стягнутих 43 358,59 грн. - інфляційних втрат і 9636,99 грн. - 3% річних, судова колегія дійшла висновку про арифметичну вірність даних розрахунків, а відтак і обґрунтованість задоволення позову в цій частині.

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги Позикодавець має право нарахувати Позичальнику неустойку у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення.

З розрахунку позивача вбачається, що пеню останнім нараховано за період з 31 січня 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 0,1% за кожен день прострочення на борг в сумі 250 000,00 грн., натомість, відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, місцевий господарський суд вірно встановив, що її нарахування за визначений позивачем період та у визначеній сумі проведено з порушенням наведених приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" і обґрунтовано до стягнення є пеня у розмірі 32 952,05 грн., а тому правомірно відмовив у стягненні 84 297,95 грн. - пені, як безпідставно нарахованих.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що належними і обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Цефей-Груп" на користь позивача 250 000,00 грн. - основного боргу, 32 952,05 грн. - пені, 43 358,59 грн. - 3% річних та 9636,99 грн. інфляційних, які і підлягають задоволенню.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 238 ГПК України з всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року у справі №906/399/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/399/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Демидюк О.О.