ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа№ 927/740/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорної Л.В.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.11.2018 (повне рішення складено 19.11.2018)

у справі №927/740/18 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Північного офісу Держаудитслужби

до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради

про стягнення 53787,57 грн. збитків у порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Північний офіс Держаудитслужби (далі - позивач) звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради (далі - відповідач), у якому просив стягнути в порядку регресу 53787,57 грн. збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного перерахування на рахунок позивача суми допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, яка належала до сплати звільненому працівнику ОСОБА_2

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Північний офіс Держаудитслужби подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки стягнення з позивача у судовому порядку на користь ОСОБА_2 допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати відбулось внаслідок офіційної відмови відповідача щодо нарахування та виплати такої допомоги, а також внаслідок не здійснення відповідачем законодавчо визначених функцій щодо перевірки, обліку, реєстрації поданих позивачем розрахунків та подання до органів Казначейської служби платіжних документів для здійснення відповідних видатків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09 січня 2019 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 24 січня 2019 року, сторонам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

23 січня 2019 року відповідач направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що збитки, у вигляді додаткових нарахувань за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, є результатом дії самого роботодавця - Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (правопопередника позивача), якою не була своєчасно здійснена виплата звільненому працівнику, а тому відсутні правові підстави для стягнення збитків з відповідача.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 09 січня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк по 11 березня 2019 року.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019, у зв'язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №927/740/18 колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Чорної Л.В.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" від 06 квітня 2016 року №266 територіальні органи Державної фінансової інспекції реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби та, зокрема, Державну фінансову інспекцію реорганізовано шляхом приєднання до Північного офісу Держаудитслужби (позивач у справі).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року справі №825/224/17, яка набрала законної сили, було скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року та прийнято нове рішення, яким:

- визнано неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_2 допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, що складає 25912 грн. 26 коп.;

- визнано неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення з ОСОБА_2 в частині невиплати допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 53787 грн. 57 коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

У вказаній постанові апеляційним адміністративним судом встановлені наступні обставини.

Наказом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 12.09.2016 № 91-о "Про надання відпустки з наступним звільненням ОСОБА_2." з 27.09.2016 ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

При цьому, в заяві про звільнення ОСОБА_2 зазначив про необхідність виплати йому допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати при звільненні, як евакуйованому із зони відчуження у 1986 році та віднесеного до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При звільненні ОСОБА_2 Держфінінспекцією в Чернігівській області в день звільнення здійснено виплату сум, що належать йому від установи, а саме, за вересень 2016 року забезпечено виплату вихідної допомоги в розмірі його середньої місячної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 83 Закону України "Про державну службу" та грошової компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, що підтверджується платіжними доручення від 26.09.2016 №423 та № 614.

29.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до Держфінінспекції в Чернігівській області із проханням виплатити йому допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

Листом від 07.10.2016 № 25-11-21-16/6185 Державна фінансова інспекція в Чернігівській області повідомила ОСОБА_2 про те, що для виплати йому допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати відсутні законодавчі підстави.

Київський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові встановив, що у розумінні Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ОСОБА_2. набув право на отримання допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати під час звільнення у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи те, що у справі №825/224/17 та у даній справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені зазначеною постановою Київського апеляційного адміністративного суду та входять до предмету доказування в межах цієї справи, відповідно до ст. 75 ГПК України є преюдиціальними та не належать доведенню знову в межах цієї справи.

У подальшому, в порядку виконання зазначеної постанови, 31 жовтня 2017 року з рахунку Північного офісу Держаудитслужби Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві здійснено безспірне списання коштів в сумі 25912 грн.26 коп. та 53787 грн. 57коп. на користь ОСОБА_2, що підтверджується копією виписки по рахунках 31.10.2017, сформованою 01.11.2017.

Згідно з інформацією, наведеною в даній виписці, списання коштів з рахунку позивача здійснено на підставі виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 по справі №825/224/17.

Після виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправними дій цього Управління щодо неперерахування на рахунок Північного офісу Держаудитслужби сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати; стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради у порядку регресу 25912 грн. 26 коп. допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, виплаченої ОСОБА_2, та 53787 грн. 57 коп. збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №825/1827/17 адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо неперерахування на рахунок Північного офісу Держаудитслужби сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, у порядку регресу, на користь Північного офісу Держаудитслужби 25912грн.26коп. допомоги, виплаченої ОСОБА_2, у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати;

- стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь Північного офісу Держаудитслужби суму збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби, у розмірі 53787 грн. 57 коп;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь Північного офісу Держаудитслужби судові витрати в сумі 3200грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі №825/1827/17 скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 у частині позовних вимог про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради суми збитків, понесених Північним офісом Держаудитслужби, у розмірі 53787 грн.57 коп.;

- провадження у справі у частині позовних вимог Північного офісу Держаудитслужби до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про стягнення суми збитків у розмірі 53787 грн. 57 коп. - закрито;

- у решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 - залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі в частині стягнення суми збитків у розмірі 53787 грн. 57 коп., Київський апеляційний адміністративний суд роз'яснив, що даний спір предметно підсудний господарському суду та повинен розглядатись у порядку господарського судочинства.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області із даним позовом про стягнення з відповідача у порядку регресу 53787 грн. 57 коп. збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного перерахування на рахунок позивача суми допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, яка належала до сплати звільненому працівнику.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі, позивач посилався на те, що оскільки відповідач відмовився перерахувати позивачу кошти для виплати вихідної допомоги, а у Держфініспекції в Чернігівській області не були передбачені видатки на таку виплату, тому ОСОБА_2 вихідна допомога виплачена не була.

Позивач вказував, що вихідну допомогу у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, що становить 25912 грн.26 коп., а також 53787 грн.57 коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільнені стягнуто з Держфінінспекції в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 у судовому порядку, які у подальшому списані з казначейського рахунку та перераховані ОСОБА_2

Позивач також посилався на те, що у судовому порядку визнано протиправними дії відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача сум допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 25912грн.26коп. виплаченої ОСОБА_2 допомоги, які позивачем фактично отримані. Грошові кошти в сумі 53787грн.57коп., як сума, сплачена за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні працівника, відповідачем не сплачена.

Отже, позивач вважає, що оскільки дії відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача коштів для виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 були визнані судом неправомірними, тому відповідач, відповідно до положень ст.ст.1166, 1191 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу збитки у розмірі 53787 грн. 57 коп., понесені ним внаслідок сплати ОСОБА_2 коштів за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Заперечуючи проти позову, як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України та п. 6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 (далі - Порядок №936), при звільненні працівника саме на роботодавця покладено обов'язок щодо виплати усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення. За доводами відповідача, жодною правовою нормою Порядку №936 не передбачено права роботодавця чекати надходження бюджетних коштів від уповноваженого органу і не виплачувати зазначені соціальні виплати. Порядком №936 не встановлено строку для перевірки, реєстрації, обліку розрахунків та подання уповноваженим органом органам Казначейства платіжних документів для здійснення відповідних видатків. Ні Порядком №936, ні будь-яким іншим чинним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку уповноваженого органу робити відповідні дії у такі строки, щоб станом на день звільнення працівника відповідні кошти вже були перераховані органом Казначейства на рахунок роботодавця і він міг за рахунок цих коштів повністю розраховуватись з працівником у день звільнення.

Отже, відповідач доводить, що повна відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України покладається на роботодавця за наявності його вини. За твердженням відповідача, вина Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_2. у день звільнення в частині невиплати допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №825/224/17. Відтак, відповідач вважає, що збитки у вигляді середнього заробітку є результатом дії самого роботодавця - Державної фінансової інспекції в Чернігівській області і правові підстави для стягнення збитків у вигляді середнього заробітку з відповідача відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у діях відповідача відсутній повний склад цивільного правопорушення, а тому відсутні підстави для стягнення з нього збитків на користь позивача.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем до стягнення суми, є позадоговірними, а тому до цих правовідносин застосовуються положення глави 82 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 1173 ЦК України, на яку посилався позивач у відповіді на відзив відповідача, передбачаються особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до приписів даної статті така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приймаючи до уваги спеціальну норму, викладену у ст.1173 ЦК України щодо наявності чи відсутності вини, наявність вини заподіювача шкоди презумується.

Отже, оскільки вина заподіювача шкоди презумується, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння матеріальної шкоди та її розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та матеріальною шкодою.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт протиправності поведінки відповідача щодо неперерахування на рахунок позивача допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №825/1827/17, залишеною в цій частині без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року.

Оскільки у справі №825/1827/17 та у даній справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, зазначені факти, які встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі №825/1827/17 та входять до предмету доказування в межах даної справи, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Отже, обставини щодо неправомірної поведінки відповідача, яка полягає у неперерахуванні позивачу суми допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, належної до сплати ОСОБА_2, не доводяться знов.

Іншою необхідною умовою для покладення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, який передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Тобто, протиправна поведінка особи лише тоді є причиною збитків, коли вона безпосередньо пов'язана із збитками.

Обґрунтовуючи наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкоди у вигляді виплати колишньому працівникові суми за затримку проведення повного розрахунку при звільненні, позивач вказує на те, що саме внаслідок не проведення відповідачем перерахування на рахунок Держфінінспекції в Чернігівській області допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати працівника ОСОБА_2 у Держфінінспекції в Чернігівській області не було законних підстав для здійснення виплати такої допомоги.

Однак, право ОСОБА_2 на отримання допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати при звільненні було встановлено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 825/224/17, в якій міститься висновок, що виплата спірної допомоги у визначеному Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" порядку мала бути здійснена саме Держфінінспекцією в Чернігівській області відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, змінено спосіб та порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року шляхом зміни боржника з Державної фінансової інспекції у Чернігівській області на Північний офіс Держаудитслужби. Отже, позивач у справі №927/740/18 є правонаступником Державної фінансової інспекції у Чернігівській області.

Механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936.

Підпунктом 7 пункту 4 цього Порядку встановлюється, що виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян.

Згідно з п.5 цього Порядку передбачається, що соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників має проводитися саме підприємствами, установами, організаціями за місцем основної роботи громадян, що мають право на виплату такої допомоги.

Зі змісту Порядку не вбачається, що виплата вищезазначеної допомоги здійснюється роботодавцем лише після надходження коштів від уповноваженого органу з питань соціального захисту населення. Також, в Порядку не встановлюється будь-яких строків для проведення відповідним уповноваженим органом перевірки, реєстрації, обліку розрахунків та подачі органам Казначейства платіжних документів для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Доводи позивача про те, що ним не було здійснено виплати допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 у зв'язку з отриманням від відповідача листа з повідомленням про відсутність законодавчих підстав для виплати такої допомоги, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки, як встановлено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду у справі №825/224/17, у позивача обов'язок щодо виплати працівнику допомоги виник на підставі поданих до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові розрахункових даних, в яких був визначений розмір допомоги.

Окрім цього, відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України, здійснення виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, в день звільнення такого працівника є обов'язком роботодавця і його виконання не ставиться в залежність від вчинення або невчинення дій, покладених на третіх осіб. В свою чергу, виплата працівнику сум за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні є правовим наслідком невиконання роботодавцем свого обов'язку щодо здійснення повного розрахунку з працівником, що звільняється, у день його звільнення.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд вважає юридично правильним висновок суду першої інстанції про відсутність причинного зв'язку між неправомірною поведінкою відповідача, яка полягала у неперерахуванні на рахунок позивача допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, про що встановлено в постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №825/1827/17, та виплатою позивачем сум за несвоєчасне проведення самим позивачем розрахунку з працівником при його звільненні.

Щодо третього складового елементу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, то під шкодою розуміється зменшення або втрата певного майнового блага, зокрема, зменшення або втрата майна потерпілого, що тягне за собою виникнення майнової шкоди.

Обґрунтовуючи факт заподіяння шкоди, позивач стверджує, що шкода полягає у виплаті ним на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №825/224/17 грошових коштів в сумі 53787грн. 57 коп. колишньому працівнику ОСОБА_2 за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні.

Однак, як вбачається із змісту вказаної постанови, суд, встановивши, що виплату ОСОБА_2 допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати мав здійснити саме роботодавець - позивач, тому в силу приписів ст.116, 117 Кодексу законів про працю України адміністративним судом розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка й була стягнута з позивача.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є мірою відповідальності роботодавця перед працівником, яка настає для роботодавця внаслідок невиконання свого прямого обов'язку своєчасно провести повний розрахунок з працівником у день його звільнення, та не залежить від правомірності чи неправомірності дій третіх осіб.

Враховуючи викладене, є вірним висновок суду першої інстанції щодо відхилення доводів позивача про те, що виплачена ним сума 53757 грн. 57коп. за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні є шкодою в розумінні ст.1166, 1173 ЦК України.

Таким чином, на підставі всіх встановлених фактичних обставин справи та наведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, позивачем не доведено наявність двох складових елементів, при яких настає відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для покладення такої відповідальності на відповідача, а тому позов задоволенню не підлягає.

Також місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені посилання позивача на положення ст.1191 ЦК України, яка передбачає право зворотної вимоги до винної особи, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума 53787грн.57коп., яка виплачена ним як сума середнього заробітку за весь час затримки здійснення повного розрахунку зі звільненим працівником, за своєю правовою природою є саме відповідальністю роботодавця, а не є шкодою, тому відсутні правові підстави стверджувати про наявність у позивача права зворотньої вимоги до відповідача про відшкодування шкоди.

Щодо посилань позивача у апеляційній скарзі на додані до неї копії листів Держфінінспекції у Чернігівській області від 21.09.2016 та лист відповідача від 22.09.2016, то вказані докази не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки позивач не обґрунтував причини неподання вказаних доказів суду першої інстанції, а відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 - без змін.

2. Справу №927/740/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.03.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Л.В. Чорна

Г.П. Коробенко