ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 914/782/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, Л. В. Стратієнко, В. І. Студенець,

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018р.

у складі колегії суддів: О. І. Матущак - головуючий, О. Л. Мирутенко, Г. Г. Якімець

та на рішення господарського суду Львівської області від 04.09.2018р.

суддя: З. В. Горецька

за позовом управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до фізичної особи - підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича

про стягнення 1 489 966,45 грн. заборгованості

за участю представників:

від позивача: Чижович І.З.,

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулося до господарського суду з позовом до фізичної особи - підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича про стягнення 1 489 966,45 грн. заборгованості з орендної плати.

Позов обґрунтований тим, що всупереч умовам договору оренди нежитлових приміщень №С-9356-15 від 13.01.2015р. відповідач не оплатив заборгованість за користування нерухомим майном за період з 01.02.2016р. до 01.02.2018р.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.09.2018р. позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Чижишина Д.А. на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 114 022,23 грн. заборгованості, 1 698,56 грн. судового збору. В частині стягнення суми боргу в розмірі 52 056,18 грн. провадження у справі закрито. В частині решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем доведено нарахування орендної плати за березень 2016 року, квітень 2016 року, а також 4 дні травня 2016 року (до 05.05.2016р.), що становить 114 022,33 грн.

В частині закриття провадження у справі про стягнення боргу в розмірі 52 056,18 грн. рішення обґрунтоване тим, що стягнення орендної плати за лютий 2016 року вже було предметом розгляду у справі №914/765/16.

Відмовляючи у стягненні орендної плати в сумі 1 323 887, 94 грн. місцевий господарський суд виходив із того, що з 05.05.2016р. територіальна громада м. Львова не є власником об'єкта оренди згідно з наявною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформацією, тому у позивача відсутні підстави стягувати орендну плату за користування об'єктом оренди за період з 05.05.2016р.

Крім того суд, посилаючись на норми ч. 6 ст. 762 ЦК України, вказав, що оскільки з 05.05.2016р. і надалі відповідач був позбавлений об'єктивної можливості використовувати орендовані нежитлові приміщення, наявні правові підстави для звільнення відповідача як орендаря від сплати орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 р. по даний час).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018р. у справі №914/782/18 рішення місцевого господарського суду змінено шляхом виключення з мотивувальної частини висновку суду про те, що обставини державної реєстрації власності на об'єкт оренди за третіми особами та позбавлення відповідача доступу до орендованого об'єкта невідомими особами є обставинами, за які відповідач не відповідає; такі обставини свідчать про наявність правових підстав для звільнення відповідача, як орендаря, від орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 по даний час).

В частині стягнення з відповідача 114 022,23 грн. заборгованості та закриття провадження у справі в частині стягнення 52 056,18 грн. рішення суду залишено без змін.

Апеляційний господарський суд, пославшись на норми ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від орендної плати за період з 05.05.2016р. по 01.02.2018р. та вказав на наявність у позивача права, у разі набрання рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2018р. законної сили, звернутись до суду з заявою про перегляд оскаржуваного рішення у справі №914/782/18 за нововиявленими обставинами.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, не погоджуючись із рішенням та постановою, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скаржник, зокрема вказує на відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати за період з 05.05.2016р. по 01.02.2018р. та звертає увагу, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2018р., яким скасовано незаконну державну реєстрацію та витребувано об'єкт оренди з чужого незаконного володіння, набрало законної сили на момент розгляду даної справи.

4. Позиції інших учасників справи

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

13 січня 2015р. між Управлінням комунального майна департаменту економічної політики Львівської міської ради як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем Чижишином Дмитром Андрійовичем як орендарем укладено договір №С-9356-15 оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності №90-А від 30.12.2014р. передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно-приміщення, що знаходиться на балансі ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради" та за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 238,7 м2.

За умовами п. 4.1 договору оренди термін його дії визначений на 2 роки 364 дні з 13.01.2015 р. до 12.01.2018 р. включно.

Згідно з п. п. 5.6, 7.1.2 договору орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Судами також встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 07.06.2016р. у справі №914/765/16 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за договором від 13.01.2015р. №С-9356-15 оренди нежитлових приміщень в розмірі 572 319,60 грн., яка виникла за період з 01.02.2015р. по 29.02.2016р.

Судами встановлено, що об'єкт оренди 05.05.2016р. вибув із власності територіальної громади м. Львова та був зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності (розмір часток - п 1/3) за фізичними особами - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Про вказане свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.04.2017р. №84773321.

В подальшому Львівською міською радою було подано позов до вищевказаних фізичних осіб як незаконних набувачів права власності на об'єкт оренди про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.01.2018р. задоволено позовні вимоги Львівської міської ради, скасовано незаконну державну реєстрацію та витребувано об'єкт оренди з чужого незаконного володіння.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, Верховний Суд, оцінивши аргументи, викладені в касаційній скарзі, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

За п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Встановивши, що рішенням господарського суду Львівської області від 07.06.2016р. у справі №914/765/16 вже стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за договором від 13.01.2015р. №С-9356-15 за лютий 2016р., господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення боргу за лютий 2016 р. в розмірі 52 056,18 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Врахувавши умови договору оренди та встановлені обставини, місцевий та апеляційний господарські суди законно та обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача орендну плату в розмірі 114 022,33 грн. за користування орендованим приміщенням у березні 2016 року, квітні 2016 року, а також 4 дні травня 2016 року (до 05.05.2016р.).

При цьому Верховний Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення орендної плати за період з 05.05.2016р. до 01.02.2018р. в розмірі 1 323 887, 94 грн., з огляду на наступне.

Статтею 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника, переходять права та обов'язки наймодавця.

В п. 4.9 договору оренди сторони передбачили, що перехід права власності на об'єкт оренди третім особам не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і такий договір зберігає свою чинність для нового власника об'єкта оренди (його правонаступників), за винятком приватизаціє об'єкта оренди орендарем.

Місцевий господарський суд зазначив, що оскільки об'єкт оренди з 05.05.2016р. вибув із власності територіальної громади м. Львова та був зареєстрований за фізичними особами - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, то позивач з 05.05.2016р. не є власником об'єкта оренди та втратив статус орендодавця, а відтак і право вимагати від орендаря належного виконання своїх зобов'язань за договором, в тому числі щодо сплати орендної плати за користування об'єктом. Також місцевий господарський суд взяв до уваги той факт, що станом на 23.05.2018р. позивачем не здійснено держаної реєстрації права власності на об'єкт оренди.

Верховний Суд звертає увагу, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2018р. у справі №464/231/17 на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України витребувано в ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлове приміщення, що є об'єктом оренди; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на вказаний об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тобто, при вибутті майна поза волею власника право власності не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015р. у справі № 6-1цс15)

Верховний Суд констатує, що право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради не припинялося з втратою відповідного майна, оскільки Сихівським районним судом у справі №464/231/17 встановлено, що майно, яке належало територіальній громаді м. Львова на праві комунальної власності (об'єкт оренди), вибуло від позивача поза волею власника.

Місцевий господарський суд не врахував ні вказаних норм, ні встановлених у справі №464/231/17 обставин та дійшов помилкового висновку, що позивач не є власником об'єкта оренди та втратив статус орендодавця.

Крім того, апеляційний господарський суд вказав, що рішення Сихівського районного суду від 18.01.2018р. у справі №464/231/17 не набрало законної сили на момент розгляду даної справи судом першої інстанції.

Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За положеннями ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою апеляційного суду Львівської області від 05.07.2018р. у справі №464/231/17 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2018 р. залишено без змін.

Вказана постанова набрала законної сили 05.07.2018р. та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.08.2018р., тоді як рішення господарського суду першої інстанції у справі №914/782/18 прийнято 04.09.2018р.

Таким чином, висновки апеляційного господарського суду про ненабрання рішенням у справі № 464/231/17 законної сили на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції є помилковими.

Щодо застосування господарськими судами попередніх інстанцій положень ч. 6 ст. 762 ЦК України, Верховний Суд зазначає наступне.

За вказаною нормою закону наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Верховний Суд констатує, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, суд має встановити обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалось або не могло бути використане наймачем та дослідити, чи відповідав за ці обставини наймач.

Місцевий господарський суд вказав, що орендар був позбавлений доступу до орендованого об'єкта невідомими особами, проте з судового рішення не вбачається, на підставі яких доказів судом встановлено вказані обставини. Обмежившись лише посиланням на твердження відповідача господарський суд першої інстанції передчасно застосував положення ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Апеляційний господарський суд також передчасно вказав про відсутність підстав для застосування норм цієї статті з підстав наявності у орендаря обов'язку зберігати річ, передану йому в оренду.

Дійсно, за ч. 2 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Проте суд не врахував, що відомості щодо зміни власника на орендоване майно були зареєстровані в реєстрі, та не дослідив, чи міг знати орендар про обставини незаконного відчуження цього майна.

Згідно з приписами ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку суди попередніх інстанцій припустилися неповного дослідження суттєвих обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до передчасних висновків в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

З огляду на встановлені законом межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст.310 ГПК України.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги та дії, які повинен виконати суд першої інстанції при новому розгляді

Виходячи з вищевикладеного, з дотриманням передбачених ГПК України меж перегляду судових рішень, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

При новому розгляді даної справи суду слід врахувати наведене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення орендної плати за заявлений позивачем період з 05.05.2016р. по 01.02.2018р., перевірити твердження відповідача про позбавлення його доступу до орендованого приміщення у спірний період, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому суду слід звернути увагу на строк дії договору, який визначений сторонами до 12.01.2018р. та встановити наявність підстав для стягнення орендної плати за період після закінчення його дії.

За результатами розгляду даної справи господарському суду слід здійснити розподіл судових витрат згідно з нормами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 04.09.2018р. та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018р. у справі № 914/782/18 в частині відмови в задоволенні позову скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

В частині стягнення з відповідача 114 022,23 грн. заборгованості та закриття провадження у справі в частині стягнення 52 056,18 грн. рішення та постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді Л. В. Стратієнко

В. І. Студенець