СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа № 922/531/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 02.01.2019 №08-21/1/2-19;

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 25.07.2017 серії ПТ №1790) на підставі угоди про надання правової допомоги від 22.03.2018 та ордера від 13.09.2018 №031186;

розглянувши апеляційну скаргу Харківської міської ради, м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 (суддя Сальнікова Г.І.), ухвалене у м. Харкові о 13год.14хв., повний текст якого складений 26.07.2018,

у справі №922/531/18

за позовом: Харківської міської ради, м.Харків,

до відповідача: ТОВ «Фірма Бристелла ЛТД», м. Харків,

про стягнення 329691,27грн,

ВСТАНОВИЛА:

07.03.2018 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Фірма Бристелла ЛТД», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.05.2018 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 329691,27грн (т.1,а.с.5-9, 147-149).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18 в задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с.49-57).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 116,120, 124 125, 126, 206 ЗК України, статті 181, 316, 377 ЦК України, статтю 14 ПК України мотивоване тим, що сам по собі факт відсутності оформлення права на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна відповідача у справі (користувача земельною ділянкою), не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки право користування земельною ділянкою в силу приписів ЦК України та ЗК України набувається в момент набуття права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці. Суд дійшов висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його прав як власника спірних земельних ділянок шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених ст.ст. 1212-1214 ЦК України. При цьому суд зазначив, що неодержана орендна плата є упущеною вигодою, яку особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, однак позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення в діях/бездіяльності відповідача.

Харківська міська рада із вказаним рішенням не погодилася та звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т.2, а.с.68-75).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що відповідач, не сплачуючи оренду плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від оренди), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме грошових коштів у розумінні плати відповідачем за рахунок позивача. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті цього відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. На думку скаржника, між позивачем та відповідачем виникли позадоговірні кондикційні правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, які регулюються главою 83 ЦК України. Позивач вважає, що відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті цього відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати, яка за розрахунком позивача становить 329691,27грн.

У відзиві від 27.08.2018 ТОВ «Фірма «Бристелла-ЛТД» просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що: по-перше, позивачем в обґрунтування розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0276га до позовної заяви не наданий витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надано розрахунок, в якому нормативна грошова оцінка земельної ділянки розрахована, виходячи з базової вартості 1 кв.м земель м. Харкова, з урахуванням коефіцієнтів, помножена на площу земельної ділянки; по-друге, механізм визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначений Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від від 27.01.2006 N18/15/21/11 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 за №388/12262, відповідно до якого нормативна грошова оцінка одного метра земельної ділянки населених пунктів залежить від коефіцієнтів, які мають великий вплив на вартість земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки проводиться субєктами оціночної діяльності, які отримали ліцензію на проведення робіт із землеустрою; по-третє, на підтвердження розміру земельної ділянки позивачем не надано навіть витягу з Державного земельного кадастру; по-четверте, Земельним кодексом України не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією із землеустрою. Відповідач вважає, що розмір орендної плати, визначений позивачем, містить невірні відомості, оскільки ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки, а отже, на думку відповідача, цей розрахунок не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім того, відповідач вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статей 1212-1214 ЦК України, а мають застосовуватись положення щодо відшкодування збитків (т.2,а.с.81-92).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №922/531/18 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17 (т.2, а.с.176-178).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 прийнято справу №922/531/18 до провадження (т.2, а.с.188,189).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.12.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №922/531/18 за апеляційною скаргою Харківської міської ради (т.2,а.с.199,200).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником скаржника надані письмові пояснення щодо розрахунку розміру безпідставно збереженого майна - грошових коштів в розмірі орендної плати за використання відповідачем земельної ділянки площею 0,0276га по просп. Науки, 8, у м. Харкові щодо визначення розміру орендної.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18 і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 01.03.2018 №115883454, 02.02.2007 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис №17532614, згідно з яким власником нежитлової, літ. «А-2» загальною площею 204,0 кв. м, що знаходиться за адресою: просп. Науки, 8, у м. Харкові, є ТОВ "Фірма "Бристелла-ЛТД" на підставі свідоцтва про право власності від 23.01.2007 б/н (т.1,а.с.19).

Рішенням Харківської міської ради від 10.09.2008 №234/08 «Про надання згоди на розробку проекту відведення земельних ділянок юридичним особам та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель та споруд» надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель та спору, зокрема ТОВ "Фірма "Бристелла-ЛТД" площею, орієнтовно 0,0385га по просп. Леніна, 8, для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком (т.1,а.с.53,60).

Листом від 19.04.2018 Головне управління ДСФ у Харківській області повідомило, що ТОВ "Фірма "Бристелла-ЛТД" за земельну ділянку площею 0,0385га, яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Науки буд. 8, у 2015-2017 роках нараховано та сплачено орендну плату з юридичних осіб, а також земельний податок за 2017 рік, січень-лютий 2018 року (т.1,а.с.127).

У листі від 26.04.2018 ТОВ «Геодезична фірма «СХМ» зазначила, що згідно проекту землеустрою, який розроблений для відведення земельної ділянки ТОВ "Фірма "Бристелла-ЛТД", площа земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Науки, 8, для обслуговування та експлуатації кафе з літнім майданчиком складає 0,0385га (т.1,а.с.128).

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.04.2016 №662/16, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0016, площею 385кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Леніна (Науки), 8, складає 2347561грн (т.1,а.с.160)

Листом від 10.04.2017 Управління Держгеокадастру у м. Харкові повідомило Департамент територіального контролю Харківської міської ради, що станом на 29.12.2012 в управлінні обліковується договір оренди земельної ділянкт №6358/03 від 22.07.2003, укладений між Харківською міською радою та ТОВ «Фірма «Бристелла-ЛТД», строком до 01.12.2005, за адресою: вул. Данилевського (ріг пр. Леніна) площею 0,0626га для будівництва кафе з літнім майданчиком. Також в управлінні наявна інформація про передачу зазначеної земельної ділянки місту згідно акту приймання-передачі від 25.02.2014 №45/14 (т.1,а.с.20).

01.03.2018 головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснені заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Науки, 8, за участі інженера-геодезиста та інженера-землевпорядника, за результатами яких складений акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, просп. Науки, 8, у якому зазначено, що ТОВ «Фірма "Бристелла-ЛТД» з 02.02.2007 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,0276га по просп. Науки,8, у м. Харкові без виникнення права власності /користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125,126 ЗК України (т.1, а.с.14,15).

При цьому, площа земельної ділянки визначена згідно звіту з геодезичної зйомки (т.1,а.с.16,17).

07.03.2018 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Фірма Бристелла ЛТД», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.05.2018) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 329691,27грн (т.1,а.с.5-9, 147,148).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач з посиланням на статті 1212-1214 ЦК України, статтю 206 ЗК України, статті 14, 288 ПК України зазначає, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без укладення договору оренди землі Харківська міська рада позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права позивача щодо неодержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Також, позивач зазначив, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0276га по просп. Науки, 8, у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, літ. «А-2», загальною площею 204,0кв.м, про що складений акт обстеження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18 в задоволенні позову відмовлено з підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати, що становить 329691,27грн, за користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів на неї, на підставі статей 1212-1214 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Отже, за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно із частиною 1 статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Пунктом 14.1.147 ПК України встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Приписами частини 1 статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 123 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина 1 статті 124 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Отже, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, проте матеріали справи не містять доказів належного оформлення власником будівлі права користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

ОСОБА_3 Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_3 Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки ОСОБА_3 Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо правової кваліфікації спірних правовідносин, як деліктних, оскільки підставами позову у даній справі є обставини безпідставного збереження відповідачем майна (коштів) за рахунок позивача, а саме: використання земельної ділянки без укладання договору оренди, а не обставини заподіяння відповідачем шкоди власнику землі (позивачу), а отже доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статей 1212-1214 ЦК України є обґрунтованими та правомірними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 року у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він позбавлений можливості отримати дохід у розмірі 329691,24грн від здачі земельної ділянки в оренду, оскільки відповідач у період з 01.02.2015 по 31.01.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нерухомого майна нежитлової будівлі, літ. «А-2», загальною площею 204,0 кв. м, що знаходиться за адресою: просп. Науки, 8 у м. Харкові, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1,а.с.19).

Згідно із частиною 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Приписами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Матеріали справи не містять відомостей про внесення земельної ділянки, визначеної у акті обстеження від 01.03.2018, а саме: площею 0,0276га по просп. Науки, 8 у м. Харкові, до Державного земельного кадастру.

Отже, матеріли справи не містять доказів того, що земельна ділянка загальною площею 0,0276 по проспекту Науки, 8 у м. Харкові, на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 204,00кв.м та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, була сформована як обєкт цивільного права протягом зазначеного позивачем періоду - 2015-2017 років .

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, просп. Науки, 8, від 01.03.2018 є неналежним доказом сформованості земельної ділянки як обєкта цивільного права, оскільки чинним законодавством не передбачено формування земельної ділянки на підставі цього акту та наданого позивачем топографічного плану і геодезичної зйомки.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації.

Зі змісту статей 14, 288 ПК України вбачається, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).

Таким чином, предметом доказування у цій справі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки: її площа, межі, кадастровий номер та її нормативна грошова оцінка, яка є необхідною для визначення розміру позовних вимог та їх обґрунтованості.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (стаття 13 Закону України "Про оцінку земель").

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель").

Позивачем не доведено належними та допустимим доказами нормативну грошову оцінку землі, оскільки позивач визначив її розмір самостійно шляхом арифметичного розрахунку, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, вона відрізняється від зазначеної у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.04.2016 №97-20.08-3-851/32-16.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки розмір позовних вимог визначений позивачем саме з розрахунку орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем, необхідною умовою його визначення відповідно до Закону України «Про оренду землі», Податкового кодексу України та Земельного кодексу України є встановлення нормативної грошової оцінки землі, на підставі якої визначається розмір орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не обґрунтований розмір земельної ділянки та не доведений розмір заявлених до стягнення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2019 у справі №922/587/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, висновки яких, відповідно до вимог статті 236 ГПК України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані судом апеляційної інстанції при прийнятті судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, при цьому спірні правовідносини кваліфіковані помилково як такі, що виникли із завдання збитків у зв'язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що не призвело до прийняття неправильного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивувальну частину рішення господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18 слід змінити, виклавши її в редакції даної постанови; в решті залишити в силі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги Харківську міську раду.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

2.Змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Харківської області від 17.07.2018 у справі №922/531/18, виклавши її в редакції даної постанови, в решті залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01.03.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза