УХВАЛА

м. Київ

11.03.2019Справа № 910/16440/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон"

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання відсутнім права.

у справі № 910/16440/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним правочину.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Національного банку України про визнання недійсним правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами Іпотечний договір № 63 від 24.03.2009, яким забезпечено належне виконання ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009, підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений із порушенням статей 203, 215 ЦК України, статей 6, 7, 18 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

02.01.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 12.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 11.02.2019.

30.01.2019 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні та відзив на позовну заяву.

08.02.2019 представником третьої особи подано письмові пояснення та заяву про повернення позову.

11.02.2019 представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив.

У судове засідання 11.02.2019 представники учасників справи з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 розгляд справи № 910/16440/18 здійснювати у закритому судовому засіданні.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 04.03.2019.

04.03.2019 представником позивача подано заяву про зміну підстав позову.

У судове засідання 04.03.2019 представники сторін з'явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 11.03.2019.

11.03.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайлон" через відділ діловодства суду подано позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій просило визнати відсутнім у НБУ право вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" усієї суми заборгованості за кредитним договором від 03.03.2009 № 19, укладеним НБУ та АТ "Комерційний банк "Приватбанк".

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що вказаний позов третьої особи з самостійними вимогами не підлягає прийняттю до розгляду, зважаючи на наступне.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення

В той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що і унормовано в положеннях ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу (у даному випадку, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайлон" в силу частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України користується усіма правами і несе усі обов'язки позивача) у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Частиною першою та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку, в поданому до суду позові Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайлон" заявляється вимога про визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" усієї суми заборгованості за Кредитним договором №19 від 03.03.2009. Тобто, фактичним предметом спору за таким позов виступає встановлення юридичного факту - наявності чи відсутності права вимоги.

Однак, з огляду на викладені положення, така вимога не може бути предметом окремого позову, оскільки не стосується будь-яких прав чи обов'язків, тобто, її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, в той час, як господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту відсутності таких відносин.

Таким чином, слід дійти висновку, що заявлена за поданим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайлон" вимога про визнання відсутнім права не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, адже пред'явлена за відсутності визначення на захист яких прав та інтересів вона подана, тобто, не стосується захисту порушених прав чи інтересів (відсутній спір про право), а тому можливість розгляду такої вимоги у господарському суді відсутня.

Аналогічні висновки щодо неможливості розгляду судом самостійно в окремому позовному провадженні вимоги, яка не супроводжує спір про право, а стосується виключно встановлення юридичного факту, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

Крім того, суд звертає увагу, що предметом спору у справі №910/16440/18 є визнання недійсним Іпотечного договору № 63 від 24.03.2009, в той час як Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайлон" просить суд визнати відсутнім у Національного банку України права вимоги до Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" за Кредитним договором №19 від 03.03.2009. Тобто, предмети позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" та позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" є відмінними, а тому позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" не може вважатись такою, що подана третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору у справі №910/16440/18.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" до Національного банку України про визнання відсутнім права вимоги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за наведених обставин спір про визнання відсутнім права вимоги, заявлений самостійно в окремому позовному провадженні, не може бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Керуючись статтями 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" до Національного банку України про визнання відсутнім права вимоги.

Ухвала набирає законної сили 11.03.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова