ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. ОдесаСправа № 915/647/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В.

при секретарі - Лукященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Міського комунального підприємства Миколаївводоканал

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.12.2018р., суддя в І інстанції Алексєєв А.П., повний текст якого складено 17.12.2018р. в м. Миколаєві

у справі № 915/647/18

за позовом: Акціонерного товариства Миколаївобленерго

до відповідача: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал

про стягнення 8 388 455,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Акціонерне товариство Миколаївобленерго звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (далі МКП Миколаївводоканал) про стягнення грошових коштів у сумі 8 388 455,75 грн., з яких: 4 891 203,22 грн. - пені, 760 112,89 грн. - 3% річних та 2 737 139,64 грн. - втрат від інфляції.

Позовні вимоги з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 275, 276 ГК України, Закон України «Про відповідальність за неналежне виконання грошових зобовязань» обґрунтовувалися неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань за договорами про постачання електричної енергії № 38/6, № 40/804, № 44/80 від 07.02.2012 з додатками до них та договорами № 46/6 від 14.01.2016, № 46/6 від 11.01.2017, № 46/6 від 22.12.2017 про внесення змін та доповнень до вищевказаних договорів про постачання електричної енергії в частині обєднання платежів та договірні величини споживання електричної енергії щодо своєчасної оплати спожитої активної електричної енергії в період з квітня 2016 по березень 2018 та за перетікання реактивної електроенергії в період з травня 2016 по лютий 2018, внаслідок чого на суми за період прострочення оплати вартості спожитої електроенергії та за перетікання реактивної електроенергії здійснено нарахування пені відповідно до п. 2 договорів та 3 % річних і втрат від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

МКП Миколаївводоканал не визнало позов посилаючись на те, що жодний із зазначених договорів або їх додатків не містить умову про визначення осіб, які наділені повноваженнями на отримання відповідних рахунків та осіб позивача на їх вручення або інші повноваження по виконанню умов таких договорів. Також відсутня відповідальність за несвоєчасне отримання відповідних рахунків або неотримання їх відповідачем взагалі. Із наданих позивачем копій рахунків не вбачається факт вручення і отримання відповідачем або його уповноваженими особами рахунків по зазначеним договорам, з огляду на що немає підстав для виникнення заборгованості та нарахування пені, 3% та втрат від інфляції. Чинним законодавством України не передбачено нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції у звязку з простроченням оплати планових платежів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.12.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з МКП Миколаївводоканал на користь АТ «Миколаївобленерго» 2 445 601,61 грн. пені, 760 112,89 грн. 3% річних, 2 737 139,64 грн. втрат від інфляції та 125 826,84 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, МКП Миколаївводоканал звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. Відповідач вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. ст. 625, 530, 526 ЦК України, п.п. 1, 2, 6.1, 6.6, 6.7, 8.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996р., ст.ст.2, 11, 86, 236 ГПК України. При цьому скаржник зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилися аргументи відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції, нарахованих на планові платежі у період 2016-2018р.р. та за фактично спожиту електроенергію у період з 2017-2018р.р., оскільки строк виконання зобовязань за договорами щодо остаточних розрахунків не визначено умовами цих договорів, а тому мали наступати наслідки передбачені ч. 2 ст. 530 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 07.02.2012 року між ПАТ Миколаївобленерго (правонаступником якого є акціонерне товариство Миколаївобленерго) як постачальником та МКП Миколаївводоканал як споживачем було укладено договір № 38/6 про постачання електричної енергії (далі Договір №38/6), згідно з п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 496,98 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Приєднана потужність у точках підключення становить 496,98 кВт.

07.02.2012 року між ПАТ Миколаївобленерго (правонаступником якого є позивач) як постачальником та МКП Миколаївводоканал як споживачем було укладено договір №44/80 про постачання електричної енергії (далі Договір №44/80), згідно з п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 24245,5кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Приєднана потужність у точках підключення становить 24245,5 кВт.

07.02.2012 року між ПАТ Миколаївобленерго (правонаступником якого є позивач) як постачальником та МКП Миколаївводоканал як споживачем було укладено договір №40/804 про постачання електричної енергії (далі Договір №40/804), згідно з п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 6987,7кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Приєднана потужність у точках підключення становить 13011,0 кВт.

Пунктом 2.1 зазначених договорів визначено, що під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 2.2.2. договорів, постачальник зобовязався постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу);

- згідно з фактичною категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансової належності визначених державними стандартами (ГОСТ 13109-97);

- забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності, згідно додатку № 2 («Перелік обєктів споживача»).

Відповідно до пункту 2.3.3. договорів, споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 Порядок розрахунків та № 4 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Пунктом 2.3.4. договорів передбачено, що споживач зобовязався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Пунктом 4.2.1. договорів встановлено відповідальність споживача, згідно з яким за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується у окремих розрахункових документах.

Пунктом 9.4. договорів передбачено, що вони набирають чинності з дня їх підписання і укладаються на строк до 31.12.2012, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договори вважаються продовженими на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення їх дії або перегляд їх умов.

14.01.2016 року, 11.01.2017 року, 12.12.2017 року між ПАТ Миколаївобленерго (правонаступником якого є позивач) як постачальником та МКП Миколаївводоканал як платником було укладено договори №46/6 про внесення змін та доповнень до договорів про постачання електричної енергії №44/80 від 07.02.2012 року, №40/804 від 07.02.2012 року, №38/6 від 07.02.2012 року в частині обєднання платежів та договірних величин споживання електричної енергії.

Згідно преамбули даних договорів, їх укладено про договірні величини споживання електричної енергії та умови оплати за спожиту активну електроенергію, реактивну електроенергію, перевищення договірних величин електроспоживання і потужності та інших рахунків в централізованому порядку з поточного банківського рахунку "платника", у доповнення до діючих договорів про постачання електричної енергії, укладених між "постачальником" і "платником".

Цими договорами встановлюються:

- порядок оплати за активну електричну енергію, за перетікання реактивної енергії, перевищення договірних величин електроспоживання і потужності та інших рахунків за розрахунковий період та зарахування коштів на рахунки постачальника;

- розмір і терміни здійснення оплати за активну електричну енергію, за перетікання реактивної енергії, договірних величин споживання електроенергії;

- порядок фіксації спожитої електричної енергії;

- порядок отримання платником рахунків на оплату;

- наслідки порушення умов оплати.

Так, у договорах визначені конкретні терміни оплати за електричну енергію, а саме:

- до 03 числа місяця платник здійснює плановий платіж у сумі вартості 35% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду;

- до 15 числа місяця платник здійснює плановий платіж у сумі вартості 20% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду;

- до 25 числа місяця платник здійснює плановий платіж у сумі вартості 45% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду;

- до 30 числа місяця платник здійснює плановий платіж за перетікання реактивної електроенергії, який дорівнюється вартості фактичного перетікання реактивної електроенергії попереднього розрахункового періоду.

Платний зобовязаний отримати рахунки у постачальника 02 числа кожного місяця та розрахуватися з постачальником протягом 10-ти операційних днів з дня їх отримання.

Разом з рахунками на оплату за спожиту активну, реактивну електроенергію постачальник надає платнику рахунки на здійснення планових платежів за активну, реактивну електроенергію та «Акт про прийняття передавання товарної продукції». Факт переходу платнику права власності на спожиту у календарному місяці електричну енергію підтверджується «Актом про прийняття передавання товарної продукції» (п. 1).

За внесення платежів з порушенням термінів, передбачених п. 1 цих договорів, платник сплачує постачальнику за весь час прострочення враховуючи день фактичної оплати: пеню у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, 3% річних з простроченої суми, індекс інфляції від суми заборгованості (п. 2).

Сторони зобовязуються щомісяця робити звірку платежів і даних про фактичне споживання електроенергії (п.3).

Платник самостійно контролює власне електроспоживання, прогнозує обсяги споживання електричної енергії та самостійно сплачує їх з урахуванням планових платежів і роздрібних тарифів, що діють у розрахунковому періоді (п 5).

Ці договори є невідємною частиною договорів про постачання електричної енергії, укладених між сторонами (п. 10).

Згідно п. 12 цих договорів вони набирають чинності із дати підписання і діють до 31.12.2016 року, 31.12.2017 року, 31.12.2018 року відповідно, а в частині розрахунків до повного їх завершення.

На виконання умов вищезазначених договорів позивач у період з квітня 2016 року по березень 2018 року включно поставив відповідачеві обумовлену цими договорами електроенергію, що підтверджується складеними та підписаними сторонами Актами про прийняття передавання товарної продукції за вказаний період та останнім не заперечується.

Позивач своєчасно надавав відповідачу рахунки на сплату за спожиту активну електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії, які були отримані останнім, що підтверджується підписами уповноважених осіб відповідача на корінцях цих рахунків. При цьому, Акти про прийняття передавання товарної продукції, складання яких передбачено п. 6.13 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. №28, що діяли у спірний період, підписувались як постачальником, так і споживачем.

За твердженням позивача, незважаючи на отримання рахунків на сплату за спожиту активну електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання щодо своєчасної їх оплати, у звязку з чим за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач нарахував відповідачеві пеню в сумі 4 722 204,02 грн., 3% річних в сумі 723 310,86 грн. за період з квітня 2016 року по березень 2018 року включно, втрати від інфляції в сумі 2 571 178,58 грн. за період з квітня 2016 року по грудень 2017 року включно за порушення термінів оплати за спожиту активну електричну енергію, а також пеню в сумі 168 999,20 грн., 3% річних в сумі 36 802,03 грн. за період з травня 2016 по лютий 2018 включно, втрати від інфляції в сумі 165 961,06 грн. за період з травня 2016 по грудень 2017 включно, а всього на загальну суму 8 114 762,48 грн.

Задовольняючи позов частково місцевий господарський суд керувався приписами ст. 509, 525, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 231, 232, 275, 276, 193 ГК України та послався на те, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено арифметично правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, але прийнявши до уваги, що відповідач є комунальним підприємством, стратегічно важливим для м. Миколаєва, відсутність спричинених позивачу збитків внаслідок порушення умов договорів, тому визнав за можливе зменшити загальний розмір належної до стягнення пені на 50%, тобто до 2 445 601,61 грн.

Колегія суддів в цілому погоджується з прийнятим місцевим судом судовим рішенням про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір, який в силу ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 7 ст. 276 ГК України передбачено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні умови виконання господарських зобовязань містяться у ст.193 ГК України.

Разом з тим, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач належним чином не виконував свої зобовязання щодо своєчасної оплати вартості спожитої активної електроенергії та за перетікання реактивної електроенергії поставленої протягом з квітня 2016р. по березень 2018р. за укладеними договорами про постачання електричної енергії та договорами про внесення змін та доповнень до договорів про постачання електричної енергії в частині обєднання платежів та договірних величин споживання електричної енергії, і відповідач вказані обставини не спростував.

Доводи відповідача щодо відсутності доказів отримання повноважним представником відповідача рахунків на оплату, у зв'язку з чим не виникло обовязку сплати вказаних рахунків та не може настати відповідальність за прострочення грошового зобов'язання, місцевим судом обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки обов'язок з оплати електроенергії виникає у відповідача не у зв'язку із наданням чи ненаданням йому рахунків, а у зв'язку з тим, що йому продано та ним спожито відповідну електроенергію. Строк її оплати визначається умовами договорів, а саме п. 1 договорів №46/6, яким встановлено обовязок саме відповідача отримувати рахунки у постачальника. Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів неотримання рахунків, в той час як всі рахунки, наявні у справі, містять підписи уповноважених осіб відповідача. При здійсненні оплати у платіжних дорученнях відповідачем зазначені номера та дати відповідних рахунків, як підстава здійснення їх оплати.

За прострочення виконання грошового зобовязання позивач на підставі п. 2 договорів нарахував відповідачеві 4 891 203,22 грн. пені та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 760 112,89 грн. 3% річних та 2 737 139,64 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобовязання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Як вже було зазначено вище, пунктом 2 договорів № 46/6 встановлено, що за внесення платежів з порушенням термінів, передбачених п. 1 цих договорів, платник сплачує постачальнику за весь час прострочення враховуючи день фактичної оплати: пеню у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, 3% річних з простроченої суми, індекс інфляції від суми заборгованості.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договорів строку виконання грошового зобовязання з боку відповідача є встановленим, і останнім не спростовано, то, відповідно, і вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, втрат від інфляції та 3% річних є обґрунтованими.

Перевіривши обчислені позивачем розрахунки пені, процентів річних та втрат від інфляції господарський суд першої інстанції правильно встановив, що вони відповідають умовам укладених сторонами договорів та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, а тому дійшов до підставного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявлених до стягнення сумах, а саме 4 891 203,22 грн. пені, 760 112,89 грн. 3% річних та 2 737 139,64 грн. втрат від інфляції.

Разом з тим, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з розясненнями, що містяться у п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції від 26.12.2011р.№ 18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За таких обставин, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати спожитої електроенергії, з огляду на те, що відповідач є комунальним підприємством, який забезпечує питне водопостачання та водовідведення місту із населенням у півмільйона мешканців, тобто є стратегічно важливим для міста Миколаєва, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої пені на 50%, тобто до 2 445 601,61 грн.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи з посиланням на п. 8.11 ПКЕЕ, що діяли на момент спірних правовідносин, про те, шо сплата пені та 3% річних за прострочення сплати рахунків на планові платежі не передбачена чинним законодавством України.

Судом установлено, що між сторонами було укладено договори № 46/6 від 14.01.2016р., 11.01.2017р. та 22.12.2017р. про внесення змін та доповнень до договорів про постачання електричної енергії № 44 80, № 40/804, № 38/6 від 07.02.2012 в частині обєднання платежів та договірні величини споживання електричної енергії, якими фактично був змінений порядок оплати за спожиту електричну енергію. Так, пунктом 1 цих договорів передбачено, що відповідач сплачує за спожиту активну та реактивну електричну енергію за вказаними договорами в централізованому порядку.

Згідно п. 1 вказаних договорів оплата за електричну енергію здійснюється платником централізовано в наступні строки:

- 35% вартості договірної величини споживання електроенергії до 03 числа поточного місяця;

- 20% вартості договірної величини споживання електроенергії до 15 числа поточного місяця;

- 45% вартості договірної величини споживання електроенергії до 25 числа поточного місяця;

- до 30 числа поточного місяця здійснюється плановий платіж за перетікання реактивної електроенергії, який дорівнюється вартості фактичного перетікання реактивної електроенергії попереднього розрахункового періоду.

Платник зобов'язаний отримати рахунки 2 числа кожного місяця та розрахуватися з постачальником протягом 10-ти операційних днів з їх отримання.

Постачальник разом з рахунками на оплату за спожиту електроенергію надає споживачу рахунки на здійснення планових платежів за активну, реактивну електроенергію та «Акт приймання - передавання товарної продукції». Факт переходу платнику права власності на спожиту у календарному місяці електричну енергію підтверджується «Актом про прийняття-передавання товарної продукції».

Таким чином, зазначеним пунктом встановлені строки оплати планових платежів, з якими відповідач ознайомився та погодився, підписавши відповідні договори.

Відповідно до п. 2 вказаних договорів, за внесення платежів з порушенням термінів, передбачених п. 1 договорів, платник сплачує постачальнику пеню у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, 3% річних з простроченої суми та індекс інфляції від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Таким чином, відповідач погодився, що нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції здійснюється за порушення термінів, встановлених в п. 1 договору, а цей пункт встановлює терміни для усіх платежів, в тому числі і планових рахунків. Отже, при порушенні цих термінів на підставі договору нараховуються зазначені санкції, договором не обмежено їх нарахування простроченням сплати рахунків тільки за використану електричну енергію, тобто фактичних рахунків.

Зазначене кореспондується з п. 4.2.1 Типового договору про постачання електричної енергії, що є додатком до ПКЕЕ, де зазначено, шо за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3., 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичною оплати. Таким чином, Типовим договором про постачання електричної енергії, затвердженим НКРЕ, також не диференційована відповідальність у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасну сплату лише фактичних рахунків за використану електроенергію.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, посилання відповідача на п. 6.1 та 6.7 ПКЕЕ є безпідставним, оскільки зазначені пункти взагалі не містять умов для нарахування штрафних санкцій.

Згідно з положеннями цих пунктів, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який становить місць, та після закінчення розрахункового періоду здійснюється коригування обсягів оплати відповідно до фактичного обсягу спожитої електроенергії. Але у даному випадку йдеться про остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, тоді як позивач вказує на прострочення сплати відповідачем рахунків, які передбачені договором, зокрема, планових рахунків. Отже, остаточні розрахунки за фактичними обсягами споживання електричної енергії та прострочення оплати рахунків по плановим платежам це два різних поняття.

Тим більше, що ст. 625 ЦК України передбачає підставою нарахування процентів річних та втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання (у даному випадку це прострочення встановленого договором терміну оплати планового рахунку).

Згідно п. 6.6 ПКЕЕ оплата електричної енергії, яка відпускається споживачу, здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період. Споживачі за взаємною згодою сторін можуть здійснювати оплату вартості обсягу електричної енергії плановими платежами з наступним перерахунком. Отже, встановлення у договорах № 46/6 порядку сплати електричної енергії плановими платежами відповідає чинному законодавству. При цьому, відповідач, з моменту підписання договорів про об'єднання платежів, був ознайомлений з порядком оплати вказаних планових платежів та повинен був їх самостійно оплачувати на виконання умов договору. Більш того, рахунки на оплату планових платежів своєчасно виставлялись відповідачу, про отримання яких свідчить дата видачі і підпис особи, яка отримала рахунок.

Твердження скаржника стосовно ненастання строку виконання зобов'язань за умовами договорів № 46/6 від 11.01.17 та 12.12.17 спростовується наступним.

Судом установлено, що позивач своєчасно надавав відповідачу рахунки на оплату за спожиту електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії. При цьому сторонами складалися Акти про прийняття-передавання товарної продукції, передбачені з п. 6.13 ПКЕЕ, які були підписані відповідачем без зауважень, отже він погодився з визначеним обсягом спожитої електричної енергії, на який позивачем і були виставлені рахунки. Зазначені рахунки оплачені відповідачем без заперечень, що свідчить про їх визнання, що було також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

Рахунки на оплату за електричну енергію містять дату отримання та термін сплати рахунку, а також підпис особи, яка його отримала. Тобто зі спливом терміну для оплати рахунку, що в ньому зазначений, починається прострочення оплати, відповідно і перший день нарахування штрафних санкцій.

Щодо термінів остаточного розрахунку, які, на думку скаржника, не містяться у договорах № 46/6 від 11.01.2017 та 12.12.2017, слід зазначити, що згідно ч. 1 п. 6.11 ПКЕЕ остаточний розрахунок споживача за спожиту електроенергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами. Згідно ч. 7 п. 6.11 ПКЕЕ тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Оскільки у виставлених відповідачу рахунках зазначено термін їх оплати, то початок періоду прострочення оплати рахунків судом першої інстанції правомірно визначено на підставі зазначених норм ПКЕЕ.

Також, не можна погодитись із твердженням скаржника, що опосередкована участь сторін у справі свідчить, що позивач та відповідач, отримуючи кошти субвенцій з державного бюджету, фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за договорами і саме на такі суми не можуть нараховуватись будь-які кошти.

Так, здійснюючи розрахунки за електричну енергію відповідач використовував як власні кошти, так і опосередковано кошти субвенцій з державного бюджету, але слід зазначити, що з боку МКП «Миколаївводоканал» не підписано окремого спільного протокольного рішення. При цьому, відповідачем не зазначено ані суми коштів, які він отримував в якості субвенцій, ані відсоткове співвідношення погашення заборгованості за електричну енергію між власними та державними коштами. Крім того, надання субвенцій на погашення заборгованості за електричну енергію ніяким чином не змінило договірні відносини між сторонами та зобовязання, що з них випливають. Також, додаткових угод до діючих договорів про постачання електричної енергії за участі державних органів чи будь-яких третіх осіб не укладалось. Належних доказів затримання відшкодування пільг, субсидій та компенсацій відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, яка втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 951 від 08.11.2017р., що могло би бути підставою для не нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції, відповідачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування правильного рішення місцевого суду відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 188 740,26 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року у справі № 915/647/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міського комунального підприємства Миколаївводоканал - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повна постанова складено 01.03.2019.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лавриненко Л.В.

ОСОБА_3