РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2019Справа № 910/17669/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРЕЙД ДИСТРИБ'ЮШН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК-ЛОГІСТИК"

про стягнення 1 800 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Матросов О.О.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРЕЙД ДИСТРИБ'ЮШН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК-ЛОГІСТИК" про стягнення 1800000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору зворотної фінансової допомоги МД_Б/16-734 від 25.03.2016 в частині повернення позики у строки визначені договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17669/18, призначено підготовче засідання у справі на 07.02.2019.

06.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов, та зазначив, що не розрахунки контрагентів призвели до тимчасових фінансових труднощів ТОВ "ПАРК-ЛОГІСТИК", внаслідок чого відповідач не має можливості повернути суму позики позивачу. Також, відповідач просив здійснювати розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

В судовому засіданні 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/17669/18 до розгляду по суті на 28.02.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик у судове засідання 28.02.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 28.02.2019 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

В судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРЕЙД ДИСТРИБ'ЮШН" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРК-ЛОГІСТИК" (позичальник) укладений договір №МД_Б/16-734 зворотної фінансової допомоги (далі - договір), відповідно до умов якого (в редакції Додаткової угоди від 22.01.2018), позикодавець зобов'язується надати позичальнику зворотну фінансову допомогу (далі - допомога), а останній зобов'язується повернути її у визначений цим договором строк. Сума допомоги, що підлягає наданню позикодавцем позичальнику визначається додатковими угодами до договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, допомога позичальнику надається на безвідсотковій (безоплатній) основі.

Згідно з п. 2.1 договору, сума допомоги за цим договором визначається додатковими угодами до договору.

Допомога надається одноразово або частинами шляхом її безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника після підписання цього договору сторонами (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що надана позикодавцем допомога має бути повернута позичальником не пізніше трьох місяців з моменту її отримання, якщо інше не буде визначено відповідною додатковою угодою.

У п. 3.3 договору сторони погодили, що допомога підлягає поверненню шляхом її безготівкового переказу на поточний рахунок позикодавця, зазначений в статті 8 цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, за порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п. 7.6 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Додатковою угодою від 22.01.2018 до договору №МД_Б/16-734 від 25.03.2016 сторони погодили, що сума допомоги, яка надається за цією додатковою угодою становить 1800000 грн. (п. 4 додаткової угоди).

Згідно з п.5 додаткової угоди, сума допомоги, що визначена в п.4 цієї додаткової угоди перераховується позикодавцем наступними частинами:

- 100 000 грн. до 31.01.2018 включно;

- 1 700 000 грн. до 31.03.2018 включно.

Відповідно до п.6 додаткової угоди, сума допомоги, що визначена цією додатковою угодою має бути повернута позичальником позикодавцю до 30.06.2018.

Позивач на виконання умов договору №МД_Б/16-734 зворотної фінансової допомоги від 25.03.2016 перерахував відповідачу суму у розмірі 1 800 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №96 від 31.01.2018 на суму 100 000,00 грн. та №219 від 05.03.2018 на суму 1 700 000,00 грн.

Відповідач не здійснив повернення позики у сумі 1 800 000,00 грн. у визначені договором терміни, що підтверджується самим відповідачем у поданому до суду відзиві.

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у строк визначений договором (до 30 червня 2018 року), суму допомоги у розмірі 1 800 000,00 грн. позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 800 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір №МД_Б/16-734 зворотної фінансової допомоги від 25.03.2016, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 1 800 000,00 грн. (суму позики).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 1 800 000,00 грн. підтверджується платіжними дорученнями №96 від 31.01.2018 на суму 100 000,00 грн. та №219 від 05.03.2018 на суму 1 700 000,00 грн., а також підтверджується самим відповідачем у поданому до суду відзиві.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6 додаткової угоди від 22.01.2018 до договору сторони передбачили, що фінансова допомога підлягає поверненню у строк до 30 червня 2018 року.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із наявних в матеріалах справи документів, сума заборгованості за договором становить 1 800 000,00 грн.

Доказів повернення боргу у розмірі 1 800 000,00 грн. відповідач не надав, заборгованість у сумі 1 800 000,00 грн. визнав.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму фінансової допомоги у розмірі 1 800 000,00 грн. в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 1 800 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки невиконане зобов'язання за договором №МД_Б/16-734 зворотної фінансової допомоги від 25.03.2016 у розмірі 1 800 000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1 800 000,00 грн.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З врахуванням вищевикладеного, оскільки відповідачем визнано позов, суд вирішив повернути позивачу з Державного бюджету України 50 % судового збору у сумі 13500,00 грн., сплаченого згідно із платіжним дорученням №44 від 26.12.2018.

Судовий збір у сумі 13500,00 грн. за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК-ЛОГІСТИК" (03057, м. Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31/33; ідентифікаційний код 34484206) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРЕЙД ДИСТРИБ'ЮШН" (03005, м. Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31-33; ідентифікаційний код 37176428) заборгованість у розмірі 1 800 000,00 грн. та судовий збір у сумі 13500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРЕЙД ДИСТРИБ'ЮШН" (03005, м. Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31-33; ідентифікаційний код 37176428) з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору в розмірі 13500,00 грн., сплачену згідно платіжного доручення №44 від 26.12.2018, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.03.2019.

Суддя О.В. Гулевець