ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. Справа№ 910/8549/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 05.03.2019,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2018

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/8549/14 (головуючий суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

до Державного підприємства «Вугілля України»

про стягнення 101 237 185,19 грн.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі №910/8549/14 відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №49354070.

Ухвала суду мотивована відсутністю належних підстав та доказів щодо порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні №49354070.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі, Банк) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі№910/8549/14 та прийняти нове рішення, яким:

- визнати неправомірним рішення заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименко Р.В., яке викладене у відповіді від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1, щодо відмови скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та не відновлення виконавчого провадження №49354070; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №49354070;

- зобов'язати Міністерство юстиції України Департамент ДВС ВПВР усунути порушення (поновити порушене право ПАТ «Промінвестбанк» на виконання рішення суду у справі № 910/8549/14):

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №49354070 у зв'язку із скасуванням постанови Господарського суду міста Києва у справі №910/12918/15 від 17.05.2017, якою ДП «Вугілля України» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру;

- відновити виконавче провадження №49354070, про що винести відповідну постанову;

- направити копію постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 сторонам виконавчого провадження та до Господарського суду міста Києва, якому було направлено наказ Господарського суду міста Києва №910/8549/14 від 18.11.2014, для виконання зобов'язання у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити наказ до виконання у відповідне виконавче провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прийнята місцевим господарським судом ухвала є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк зазначає, що незаконність та необґрунтованість прийнятої ухвали полягають в неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про те, що постанова ВДВС від 29.06.2017 про закінчення виконавчого провадження №49354070 була винесена у зв'язку з визнанням боржника банкрутом постановою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/12918/15, яка на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження була чинною, і що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам чинного законодавства України, а відтак вимоги скаржника про визнання неправомірним рішення начальника відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке викладене у відповіді від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1, щодо не відновлення виконавчого провадження №49354070 та скасування постанови від 29.06.2017 про закінчення виконавчого провадження №49354070 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки тим обставинам, що заява про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження подавалась стороною виконавчого провадження із врахуванням втрати чинності рішення суду, на підставі якого було закінчено виконавче провадження відповідно до положень статті 317 Господарського процесуального кодексу України. Банк стверджує, що з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване або визнане нечинним рішення, постанова суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають, а отже на момент звернення із заявою від 21.09.2018 №09-2-2/1009 постанова Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/12918/15 через втрату чинності вже не підлягала виконанню та не могла бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

На переконання скаржника, суд першої інстанції помилково та в порушення вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» пов'язує можливість відновлення виконавчого провадження із повторним поданням відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оригіналу наказу у справі №910/8549/14 для поновлення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції, за твердженнями скаржника, дано неправильну оцінку представленим Банком доказам, не враховано розумності та обґрунтованості вимог щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №49354070, відновлення виконавчого провадження та направлення постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 до Господарського суду міста Києва, для подальшого пред'явлення останнім наказу до виконання.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 апеляційну Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у справі №910/8549/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі №910/8549/14; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 05.03.2019.

18.02.2019 від скаржника через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких останній, зокрема, зазначив, що посадова особа ВДВС, отримавши заяву Банку, відповідно до якої належним чином було підтверджено скасування рішення суду, на підставі якого було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись положеннями абз.2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в порядку здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, мала повноваження скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження як таку, що прийнята була на підставі скасованого рішення суду і як таку, що суперечить вимогам закону. Проте, посадова особа ВДВС в порушення абз. 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначила, що без скасування постанови про закінчення виконавчого провадження при отриманні наказу суду буде вирішуватися питання відкриття виконавчого провадження. Скаржник наголосив, що суд неправильно застосував положення статей 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження» та в порушення приписів цього Закону підтримав обґрунтування відзиву ВДВС про те, що виключно суд може визнати незаконною чи скасувати постанову ВДВС.

У судове засідання 05.03.2019 з'явилися представник Банку та ВДВС.

Боржник у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення боржника про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка його представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вважає можливим здійснити перевірку оскарженої ухвали в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника боржника.

Представник Банку в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржену ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Представник ВДВС письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні проти її задоволення заперечував, просив оскаржену ухвалу суду залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників Банку та ВДВС, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у даній справі та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги Банку з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №49354070 з виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/8549/14 від 18.11.2014 про стягнення з боржника - Державного підприємства «Вугілля України» заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Разом із тим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 порушено провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4 ).

Постановою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 Державне підприємство «Вугілля України» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

У зв'язку з визнанням боржника банкрутом та відповідно до пункту 8 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 29.06.2017 виконавче провадження №49354070 було закінчене, оригінал виконавчого документу направлено до суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» та Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/12918/15 залишено без задоволення; постанову Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/12918/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 та постанову Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/12918/15 скасовано, справу №910/12918/15 направлено до Господарського суду міста Києва на стадію розпорядження майном в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/12918/15 від 21.02.2018 заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про закриття провадження у справі про банкрутство від 20.02.2018 задоволено; закрито провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України»; припинено дію мораторію.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/12918/15 від 12.07.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 залишено без змін.

За твердженнями скаржника, оскільки Постанова про визнання боржника банкрутом скасована, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 закрито провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України», то виконавче провадження згідно із Законом України «Про виконавче провадження» підлягає відновленню, у зв'язку з чим скаржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 21.09.2018, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №49354070; відновити виконавче провадження №49354070; направити копію постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 до Господарського суду міста Києва, якому було направлено наказ Господарського суду м. Києва №910/8549/14 від 18.11.2014, та зобов'язати суд у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити наказ до виконання.

У відповідь на вказану заяву Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом №30777-33-18/20-1 від 08.10.2018 повідомлено Банк про те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49354070 у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із прийняттям постанови Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 про визнання ДП «Вугілля України» банкрутом; оригінал наказу повернуто до Господарського суду міста Києва; оригінал наказу повторно до Відділу примусового виконання рішень не надходив та у разі надходження наказу буде вирішено питання про відкриття виконавчого провадження.

Так, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

За приписами статті 1 згаданого Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно статті 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 порушено провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство ДП «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4 ).

Постановою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 ДП «Вугілля України» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, з огляду на що, у відповідності до пункту 8 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 29.06.2017 виконавче провадження №49354070 було закінчено, оригінал виконавчого документу направлено до суду.

Оскільки постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.06.2017 про закінчення виконавчого провадження №49354070 була винесена у зв'язку з визнанням боржника банкрутом постановою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/12918/15, яка на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження була чинною, з огляду на приписи пункту 8 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам чинного законодавства України, а відтак вимоги скаржника про визнання неправомірним рішення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке викладене у відповіді від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1, щодо не відновлення виконавчого провадження №49354070 та скасування постанови від 29.06.2017 про закінчення виконавчого провадження №49354070 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з цим, слід зазначити, що в листі від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено про відсутність оригіналу наказу та про те, що питання про відновлення виконавчого провадження буде вирішено після надходження до відділу оригіналу наказу суду. Таким чином, твердження скаржника (апелянта) про те, що відділом ДВС було відмовлено у поновленні виконавчого провадження як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Щодо вимог скаржника щодо зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №49354070, слід зазначити, що відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Однак, оскільки постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.06.2017 про закінчення виконавчого провадження №49354070 судом незаконною не визнана та не скасована у встановленому порядку, адже прийнята державним виконавцем у відповідності до вимог закону на підставі постанови суду про визнання боржника банкрутом, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав для застосування положень статті 41 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено порядок відновлення виконавчого провадження у випадку визнання судом постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною та її скасування.

За приписами частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, наказ у справі №910/8549/14 згідно супровідного листа №31180-0-33-17/20-1/9 від 29.06.2017 року повернуто відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Господарського суду міста Києва, в зв'язку із закриттям виконавчого провадження з виконання даного наказу.

Разом з цим, матеріали скарги не містять доказів того, що оригінал наказу у справі №910/8549/14 було повторно надано відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для поновлення виконавчого провадження №49354070, при цьому листом від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено про відсутність оригіналу наказу та про те, що питання про відновлення виконавчого провадження буде вирішено після надходження до відділу оригіналу наказу суду.

Таким чином, звернення скаржника до суду з вимогою про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №49354070 є передчасним.

Щодо вимоги про зобов'язання державного виконавця направити копію постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 до Господарського суду міста Києва, якому було направлено наказ Господарського суду міста Києва №910/8549/14 від 18.11.2014, та зобов'язати суд у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити наказ до виконання, слід зазначити, що відкриття виконавчого провадження, в тому числі поновлення, здійснюється державним виконавцем у відповідності до визначеного Законом України «Про виконавче провадження» порядку на підставі виконавчого документа, а відтак вимоги про зобов'язання державного виконавця направити до суду копію постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 за відсутності оригіналу виконавчого документа у відділі примусового виконання рішень та відсутності винесеної постанови про відновлення виконавчого провадження не відповідають вимогам закону та є необґрунтованими. Крім цього, до повноважень державного виконавця не віднесено можливість прийняття постанови про зобов'язання вчинити дії органи судової влади.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу безпідставності та необґрунтованості скарги позивача на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій останній просив визнати неправомірним рішення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке викладене у відповіді від 08.10.2018 №30777-33-18/20-1, щодо не відновлення виконавчого провадження №49354070; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №49354070 у зв'язку із скасуванням постанови Господарського суду міста Києва у справі №910/12918/15 від 17.05.2017, якою ДП «Вугілля України» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; відновити виконавче провадження №49354070 про стягнення з боржника - ДП «Вугілля України» заборгованості на користь ПАТ «Промінвестбанк», про що винести відповідну постанову; направити копію постанови про відновлення виконавчого провадження №49354070 до Господарського суду міста Києва, якому було направлено наказ Господарського суду міста Києва №910/8549/14 від 18.11.2014, та зобов'язати суд у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити наказ до виконання, в зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення скарги.

За таких обставин ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить.

Доводи апеляційної скарги Банку не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами у справі й не спростовують викладених в оскарженій ухвалі суду висновків.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі №910/8549/14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі №910/8549/14 залишити без змін.

Матеріали оскарження у справі №910/8549/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.03.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка