СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Справа № 922/496/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 02.01.2019 №08-211/2-19,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 18.01.2019 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.08.2010 №780)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" (вх.№836) на рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018, ухвалене суддею Хотенцем П.В. в приміщенні господарського суду Харківської області, (повний текст рішення складено 01.06.2018),

у справі № 922/496/18,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс", м. Київ,

про стягнення 820619,57 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" про стягнення 820619,57 грн безпідставно збережених коштів. Судові витрати просила покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі №922/496/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 820619,57 грн та 12309,29 грн судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідач не набув належних прав власності або користування на земельну ділянку загальною площею 0,1495 га. у м. Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачує орендної плати, отже, з відповідача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати у сумі 820619,57 грн. за період з 01.02.2016 по 31.01.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що при вирішені спору судом допущено застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме неотримана позивачем орендна плата як збитки у вигляді неотриманих позивачем доходів. А також зазначає, що за відсутності укладеного та зареєстрованого договору оренди не можна стверджувати про набуття (збереження) майна у формі коштів у розмірі орендної плати без належних правових підстав, оскільки за даних обставин були відсутні правові підстави саме для сплати орендної плати за землю. Крім того, суд врахував в розрахунку суму сплаченого в 2016 році податку, однак не врахував суми податку, сплаченого 2017 року. Відповідач звертає увагу на те, що застосований позивачем коефіцієнт Км3 1,27949 є таким, що не відповідає технічній документації з нормативно грошової оцінки, а також коефіцієнти Кф, К1, К2 не вірно застосовані, що у свою чергу призвело до необґрунтованого розрахунку позовних вимог. А також зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що прийнято з порушенням правил територіальної підсудності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/496/18 залишити без змін (вх.№ 5307).

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає, що відповідач використовує земельну ділянку без достатньої правової підстави без укладення договору оренди земельної ділянки, тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 1212 Цивільного кодексу України. А також звертає увагу на те, що наявність або відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку за вказаною адресою не має значення для вирішення даного спору та взагалі не стосується предмету та підстав позову у вказаній справі. А також вважає, що даний спір підсудний господарському суду Харківської області, у звязку з тим, що земельна ділянка є обєктом нерухомості у м. Харкові.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" на рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі №922/496/18 до перегляду ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17. Зобовязано сторін надати суду відомості про результати перегляду ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №922/496/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" на рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 та призначено справу №922/496/18 до розгляду.

Від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 1466 від 11.02.2019), в яких зазначає, що акт обстеження на підставі, якого позивачем сформовано висновок про межі, площу земельної ділянки та виходячи з яких встановлений розмір коштів орендної плати, було складено з порушенням вимог норм матеріального права, тому акт обстеження не може бути носієм достовірної інформації і не відповідає належності, допустимості, достовірності та достатності.

У судовому засіданні 12.02.2019 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 21.02.2019.

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх. 1942 від 21.02.2019), в яких зазначає розгорнутий розрахунок безпідставно збережених коштів, а також пояснення щодо проведення обстеження земельної ділянки та складання акту обстеження земельної ділянки.

Від відповідача надійшли пояснення (вх. 1958 від 21.02.2019), в яких зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону щодо територіальної підсудності даної справи, крім того, зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами площу земельної ділянки.

У судовому засіданні 21.02.2019 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 залишити без змін.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Учасники процесу погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Відповідач ТОВ "Сінтрекс" став власником нежитлової будівлі літ. Б-1 загальною площею 380,0 кв.м за адресою м. Харків, вул. Озерянська 8/10 на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2016 №38.

Вищезазначене підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2018 № 113795080.

Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області від 05.04.2017 № 19-20-0.8-3-1261/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.04.2017 №2114/0/225-17, речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Озерянській 8/10 у м.Харкові не зареєстровані.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням приписів ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка, площею 0,1495 га, по вул. Озерянській 8/10 у м.Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

05.02.2018 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ТОВ "Сінтрекс" використовує земельну ділянку, площею 0,1495 га, по вул. Озерянській 8/10 у м.Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-1", право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації, а також встановлено, що відповідач, набувши право власності на обєкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

А також, у період з 01.02.2016 по 31.01.2018 відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою плату у встановленому законодавчими актами розмірі.

За таких обставин, Харківська міська рада звернулась до господарського суду першої інстанції за захистом охоронюваних законом права та інтересів з позовом про стягнення 820619,57 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю.

31.05.2018 господарським судом Харківської області ухвалене рішення, яким позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника обєкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці обєкти розміщені.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи зі змісту зазначених статей, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що право власності чи право користування на відповідну земельну ділянку було зареєстровано за попереднім власником будівлі, що дало б можливість стверджувати про перехід права власності чи права користування відповідачу на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Таким чином, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу від 26.01.2016 нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 380 кв.м, що знаходиться в м. Харкові, вул. Озерянська, 8/10, укладеного між ТОВ Опус Плюс та ТОВ Сінтрекс, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,0825 га, кадастровий номер :04:015:0001.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.11.2017 № НВ-017 земельна ділянка з кадастровим номером :04:015:0001 площею 0.0825 га знаходиться у м. Харкові вул. Озерянська, 8 та належить територіальній громаді міста Харкова на праві власності (а.с. 65-67).

Таким чином, земельна ділянка, на якій розташовані нежитлова будівля літ. Б-1 загальною площею 380,0 кв.м за адресою м. Харків, вул. Озерянська 8/10 та належать відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2016, знаходиться у комунальній власності Харківської міської ради.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими будівлями, розташованими на земельній ділянці вул. Озерянська 8/10, у м.Харкові. Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобовязані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).

Стаття 123 Земельного кодексу України регламентує порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідачем не надано доказів та не обґрунтовано, що ним були вчинені дії, спрямовані на набуття права оренди земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, зокрема, доказів звернення для надання земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, для оформлення договору оренди землі.

Таким чином, посилання апелянта, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 377 Цивільного кодексу України та статтю 7 Закону України "Про оренду землі" спростовується вищевикладеним.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обовязок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Однак, в матеріалах справи відсутні, сторонами не надано доказів державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалась на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 820619,57 грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.02.2016 по 31.01.2018, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано шкоди у виді неодержаної орендної плати за землю.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобовязань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обовязок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобовязується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобовязань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ Сінтрекс, правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею літ.Б-1 загальною площею 380,0 кв.м за адресою м. Харків, вул. Озерянська 8/10 на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2016 №38 користується спірною земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив, а тому не є субєктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянкою ТОВ Сінтрекс, зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права. Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обовязку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ТОВ Сінтрекс виник й обовязок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Цього обовязку відповідач не виконав, а, отже, без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене ТОВ Сінтрекс як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником обєкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей обєкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією ОСОБА_3 Верховного Суду викладеною в постанові від 20.11.2018 по справі №922/3412/17

Розмір доходу відповідача у період з 01.02.2016 по 31.01.2018 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що орган місцевого самоврядування обґрунтовано розраховував не сплату відповідачем та не отримання місцевим бюджетом саме орендної плати за користування земельною ділянкою.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що повязується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів).

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку користування земельною ділянкою і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Таким чином, вищевикладене спростовує доводи відповідача щодо того, що місцевим господарським судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України, як спосіб захисту прав позивача, у звязку з тим, що термін збереження за рахунок потерпілого означає наявність збережених грошей та виключає наявність факту відчуження спірного майна або його використання.

Щодо посилання апелянта на те, що позивачем невірно визначений коефіцієнт Км3, що не відповідає технічній документації з нормативно грошової оцінки, а коефіцієнти Кф, К1, К2 невірно застосовані, що у свою чергу призвело до необґрунтованого розрахунку позивачем позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, позивачем для визначення розміру орендної плати здійснено множення площі вказаної ділянки та нормативної грошової оцінки одного квадратного метра землі з урахуванням ставки річної орендної плати у період з 01.02.2016 по 31.01.2018.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Рентний дохід (земельна рента) - дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру, зокрема, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Статтями 20 та 23 Закону України Про оцінку земель встановлено, що за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів складається технічна документація, яка затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до вимог Закону України "Про оцінку земель" з метою підвищення ефективності використання земельних ресурсів міста рішенням 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1209/13 затверджено "Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Пунктом 1.1 цього рішення визначено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова та складає 291,18 грн та в подальшому підлягає індексації відповідно до законодавства.

Пунктом 1.2 цього рішення визначені додатки документів щодо економіко-планувального зонування земель міста Харкова, в яких є необхідні дані (межі економіко-планувальних зон, значення коефіцієнтів Км2, значення коефіцієнтів Км3 зон впливу локальних факторів) для розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з п. 2 цього рішення нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 застосовується з 01.01.2014.

З метою удосконалення порядку розрахунку розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди земельних ділянок, орендодавцем яких, згідно із земельним законодавством, виступає Харківська міська рада та збільшення надходжень до бюджету від орендної плати за землю, рішенням 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 затверджено "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові", яке набрало чинності з 01.03.2008.

Згідно з п. 2.3. додатку до цього рішення, базою для обчислення орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в оренду.

Пунктом 2.5. цього додатку визначено, що розмір поточної базової ставки орендної плати становить 0,08.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного додатку порядок розрахунку орендної плати встановлений розділом II вищевказаного Положення про порядок визначення розміру орендної плати, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці.

Рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 №1209/13, яким затверджено "Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08, яким затверджено "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові" є чинним та не скасованими у встановленому законом порядку.

Позивачем до матеріалів справи до суду першої інстанції наданий детальний розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати (а.с. 18-20, 223), в якому зазначені всі дані, які необхідні для визначення розміру орендної плати для зазначеної земельної ділянки, у відповідності до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1209/13, яким затверджено "Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 №41/08, яким затверджено "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові". Крім того, надані письмові пояснення з вищезазначеними рішеннями Харківської міської ради, а також розрахунку коефіцієнтів Км2, Км3, Кф.

Отже, посилання апелянта на не вірність застування коефіцієнтів, на підставі яких підтверджується сума, що підлягає стягненню, спростовується матеріалами справи та нормами чинного законодавства. А також, правомірність розрахунку позивача (розмір коефіцієнтів) відповідачем належними доказами не спростовано, контррозрахунок до суду не наданий, тому позов щодо безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати та періоду нарахування є доведеним та обґрунтованим.

Слід зазначити, що колегія суддів погоджується з посиланням апелянта на те, що суд першої інстанції врахував в розрахунку суму сплаченого в 2016 році податку, однак не врахував суми податку, сплаченого 2017 року.

Отже, сума доходу відповідача обґрунтовано зменшена позивачем на вказаний розмір внесених платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до довідки Головного управління Державної Фіскальної Служби у Харківській області від 17.04.2018 №15681/10/20-40-12-13-26 ТОВ Сінтрекс сплачено земельний податок за земельну ділянку площею 0,1498 га, яка знаходиться за адресою м. Харків вул. Озерянська 8/10, зокрема, з 01.01.2017 по 31.12.2017 у сумі 48824,77грн.

Таким чином, розрахунок безпідставно збережених ТОВ Сінтрекс коштів, має бути розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна була надійти до місцевого бюджету та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, тобто 399011,92 - 48824,77 = 350187,15 грн розмір безпідставно збережених коштів ТОВ Сінтрекс за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Отже, при визначенні розміру доходів, отриманих відповідачем від безпідставно набутого майна, позивачем не враховано, а господарським судом першої інстанції не досліджено, що відповідач обліковується у Головному управлінні ДФС у Харківській області як платник земельного податку, яким за 2017 рік сплачено 48824,77грн земельного податку за земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Озерянська, 8/10.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у вищезазначеній довідці Головного управління Державної Фіскальної Служби у Харківській області зазначено площу земельної ділянки у розмірі 0,1498 га, за яку відповідач самостійно сплачував земельний податок. Відповідно до акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою вул. Озерянська 8/10 від 13.02.2018 ТОВ «Сінтрекс» використовує земельну ділянку площею 0,1495 га по вул. Озерянській 8/10.

Таким чином, вищезазначена довідка Головного управління Державної Фіскальної Служби у Харківській області є також підтвердженням правильності розрахунку міської ради площі земельної ділянки, що використовує ТОВ Сінтрекс.

Щодо територіальної підсудності колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 30 ГПК України передбачено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

До нерухомості (нерухомого майна) відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України відносяться, зокрема земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, виходячи з аналізу приписів ч.3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У спірних правовідносинах позивач діє як уповноважений орган власника земельної ділянки - територіальної громади міста, права якого порушені через використання цієї ділянки відповідачем як власником нерухомого майна, яке на цій ділянці розташоване, без оформлення правовстановлювальних документів та за відсутності через це сплати орендної плати.

За таких обставин, враховуючи, що підставою для звернення позивача до суду із позовом у даній справі є збереження відповідачем як власником нерухомого майна за рахунок позивача грошових коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, у зв`язку з неоформленням права користування нею, даний спір виник з приводу нерухомого майна (земельної ділянки) та повинен вирішуватись за місцезнаходженням нерухомого майна (земельної ділянки).

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в м. Харкові, позов у даній справі правомірно подано до господарського суду Харківської області.

Щодо посилання апелянта на те, що акт обстеження, на підставі якого позивачем сформовано висновок про межі, площу земельної ділянки та виходячи з яких встановлений розмір коштів орендної плати, складено з порушенням вимог норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

13.02.2018 головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснені заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Озерянська 8/10, за участю інженера-геодезиста та інженера-землевпорядника, за результатами яких складений акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Озерянська 8/10 у якому зазначено, що TOB "Сінтрекс" використовує земельну ділянку площею 0,1495 га по вул. Озерянській 8/10 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-1" без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (а.с.21-25).

Колегія суддів зазначає, що Харківською міською радою проводиться обстеження земельних ділянок комунальної власності саме на підставі ст. 189 ЗК України, відповідно до якої самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється, зокрема, міськими радами.

На підставі вказаної норми Закону рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15 затверджено Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради (Положення) відповідно до п. 2.2 якого основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного законодавства України, забезпечення виконання повноважень з питань державного архітектурно - будівельного контролю та вжиття заходів зі звільнення території міста Харкова від самовільно розміщених об'єктів.

Відповідно до п. 3.1.6. Положення Департамент згідно покладених на нього функцій та завдань здійснює контроль за додержанням вимог законодавства України при використанні земель комунальної власності фізичними та юридичними особами, виявляє та фіксує факти неодержання доходів за період тимчасового невикористання земельної ділянки (самовільного зайняття) використання земельної ділянки без документів, що посвідчує право на земельну ділянку, неодержання доходів внаслідок порушення умов договору оренди земельної ділянки (нецільове використання), невідповідності розміру орендної плати за договором оренди землі вимогам чинного законодавства.

Крім того, пунктами 3.2.1, 3.2.2 та 3.2.4 Положення передбачено, що Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони, а також при підготовці рішень про передачу у власність та користування, при оформленні угод оренди землі, актів прийому-передачі земельних ділянок, за вмотивованими запитами виконавчих органів Харківської міської ради та в інших випадках; складати акти обстеження земельних ділянок та дотримання умов їх використання. Виносити приписи про усунення порушень у сфері благоустрою; здійснювати фото та відео зйомку, застосовувати інші технічні засоби фіксування фактів порушення земельного законодавства та інтересів територіальної громади міста Харкова.

Відповідно до зазначеного акту площа земельної ділянки, що використовується ТОВ "Сінтрекс" складає 0,1495 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж паркану. Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив'язкою до сертифікованої мережі в системі СК-63 Харків (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S66OP №S6626C123188552. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S66OP №S6626C123188552).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що дії посадових осіб Департаменту територіального контролю Харківської міської ради щодо складання акту обстеження та визначення меж земельної ділянки не оскаржувались у судовому порядку та не визнавались протиправними.

Крім того, як встановлено та зазначено вище, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів наявності належно оформлених документів щодо права користування спірною земельною ділянкою.

Надаючи оцінку вказаному акту з додатками, яким встановлено, що площа земельної ділянки, яка використовується ТОВ Сінтрекс для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, становить саме 0,1495 га, колегія суддів зазначає, що відповідний документ є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у розумінні ст. 76 79 ГПК України на підтвердження розміру спірної земельної ділянки.

Відповідач у наданих суду апеляційної інстанції поясненнях зазначав, що обстеження на місцевості здійснювалось за участю інженера землевпорядника ОСОБА_4, який, на думку відповідача, не є сертифікованим інженером землевпорядником і не зареєстрований у Державному реєстрі сертифікованих інженерів землевпорядників.

Однак вказані твердження суд апеляційної інстанції не вважає належними аргументами, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами окрім роздруківки з Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, з якої не вбачається, що саме на дату складання акту від 13.02.2018 ОСОБА_4 не був сертифікованим інженером землевпорядником.

Стосовно заперечень представника відповідача про межі земельної ділянки, зазначені в акті, відрізняються з тими, що зазначені у витягу з Державного земельного кадастру, колегія суддів зазначає, в акті вказано про нежитлові будівлі, які розміщені на земельній ділянці, з посиланням на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав, а на самій схемі вказується земельна ділянка, яку фактично використовує ТОВ Сінтрекс із встановленням меж, у яких розташовані дані обєкти нерухомості і вказано адресу, за якою проводилось обстеження земельної ділянки вул. Озерянська 8/10.

Таким чином, посилання відповідача на акт обстеження, який складений з порушенням норм матеріального права, спростовується вищевикладеним.

З огляду на викладене, судова колегія вважає рішення господарського суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати обґрунтованим, однак, не погоджується з розміром стягнення безпідставно збережених коштів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач має довести належними та допустимими доказами про відсутність правового обґрунтування стягнення з останнього безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, однак, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції такі докази не надав; доводи міської ради щодо наявності заборгованості у вигляді безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати Харківській міській раді, шляхом надання належних доказів, не спростував.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, однак рішення господарського суду першої інстанції є таким, що частково не відповідає фактичним обставинам справи оскільки, як вже зазначено вище, судом першої інстанції не враховано суму сплаченого земельного податку за 2017 рік, що підтверджується відповідними документами у розмірі 48824,77 грн., тому стягненню підлягають безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 771794,80 грн.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд не дослідив матеріали справи в їх сукупності та неповно зясував обставини, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку та частково приймаються судовою колегією апеляційної інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ "Сінтрекс" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/496/18 підлягає частковому скасуванню.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пп. «б», «в», п. 4 ч. 1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви було сплачено 12309,29 грн Харківською міською радою. У звязку з частковим задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору у розмірі 11576,92 грн покладаються на відповідача на користь Харківської міської ради.

За подання апеляційної скарги ТОВ Сінтрекс сплачено 18463,94грн судового збору, а враховуючи задоволення апеляційної скарги частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в розмірі 17365,38 грн.

Керуючись статтями 253, 254, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрекс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/496/18 скасувати частково і викласти в такій редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТРЕКС" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20, ідентифікаційний № 36994079) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний номер 04059243, розрахунковий рахунок 0002, Банк: ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 771794,80 грн та 11576,92 грн судового збору за подання позовної заяви до господарського суду Харківської області.

В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний номер 04059243, розрахунковий рахунок 0002, Банк: ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТРЕКС" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20, ідентифікаційний № 36994079) 1098,56 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 28.02.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко