СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Справа № 917/732/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Стойка О.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача (в режимі відеоконференції) не зявився

відповідача адвоката ОСОБА_1, ордер серія ПТ№022673 від 11.02.2019, ОСОБА_2, дов.б/н від 01.08.2018 (у справі),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4 (вх.1480П) на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 (суддя Гетя Н.Г., повний текст складено 03.12.2018) у справі №917/732/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м.Полтава в особі ОСОБА_4 філії Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м.Горішні Плавні, Полтавська область

до ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4, м.Горішні Плавні, Полтавська область

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року, позивач, Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго», м.Полтава в особі ОСОБА_4 філії Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4, в якому просив суд внести зміни до договору №833 про постачання електричної енергії від 20.01.2011, укладеного між ОСОБА_4 філією ПАТ «Полтаваобленерго» (постачальник) та ОСОБА_3 Житлово-експлуатаційним підприємством №4 (споживач), шляхом укладення додаткової угоди в редакції постачальника, зазначеній у позовній заяві.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 у справі №917/732/18 позов задоволено повністю.

Судом вирішено:

внести зміни до договору №833 про постачання електричної енергії від 20.01.2011, укладеним між ОСОБА_4 філією ПАТ «Полтаваобленерго» (постачальник) та ОСОБА_3 житлово-експлуатаційним підприємством №4 (споживач), шляхом укладення додаткової угоди в редакції Постачальника, а саме:

Додаткова угода № 13 про внесення змін (доповнень) до Договору про постачання електричної енергії і від 20.01.2011 року №833

м. Полтава 2018 р.

Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго», що діє за умовами та правилами виданих НКРЕ України ліцензій на постачання електричної енергії за регульованим тарифом та на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, далі - Постачальник, в особі тимчасово виконуючого обов'язки Голови Правління ОСОБА_5 та Заступника Фінансового директора ОСОБА_6, що діють на підставі Статуту та Протоколу засідання Наглядової ради ПАТ «Полтаваобленерго» від 12.02.2018, з одного боку, та

Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №4, (далі - Споживач), в особі директора ОСОБА_7, що діє - на підставі Статуту, з іншого боку (разом іменовані - Сторони), дійшли згоди про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2011 № 833 (далі - Договір), а саме:

1. Керуючись постановою НКРЕ №1241 від 20.12.2001 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» (зі змінами та доповненнями) внести зміни з 01.03.2017 до додатку №13 «Порядок використання зонного обліку електроенергії до Договору і викласти абзац 1 в редакції: «Для визначення рівня ставок двозонних тарифів, диференційованих за періодами часу, для кожного періоду (нічний, денний) для всіх сезонів Постановою НКРЕ №1241 від 20.12.2001 (зі змінами та доповненнями), встановлені такі тарифні коефіцієнти та тривалість періодів:

Період часуНічнийДенний
Тарифні коефіцієнти0,351,8
Тривалість періоду, годин816
2. На підставі постанови НКРЕКП №763 від 13.06.2017 «Про внесення змін до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20.12.2001 №1241» з 07.07.2017 змінити тарифні коефіцієнти, викладені в додатку №13 до Договору, і викласти в редакції:

Період часуНічнийДенний
Тарифні коефіцієнти0,351,35
Тривалість періоду, годин816
3. В разі внесення змін до постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» зміни до додатку №13 «Порядок використання зонного обліку електроенергії» до Договору вносяться автоматично, без укладення додаткової угоди, з письмовим повідомленням Споживача, яке є невід'ємною частиною Договору.

4. Умови даної додаткової угоди розповсюджуються на взаємовідносини, які виникли з 01.03.2017 р.

5. Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання, є невідємною частиною Договору і діє до його завершення.

6. Додаткову угоду складено у двох ідентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одній для кожної із Сторін.

7. Інші умови Договору, не змінені та не доповнені умовами цієї додаткової угоди, залишаються без змін.

Також даним рішенням стягнуто з відповідача ОСОБА_3 житлово-експлуатауційного підприємства №4 (вул. Леніна, 75, м.Комсомольськ, Полтавська область, 39801, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, Полтавська область, 36022, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Відповідач із даним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість, а також на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що сторони за основним договором виходили з того, що зміна засобів обліку в майбутньому може мати місце, адже в подальшому сторони підписали додаток до договору №833, яким було затверджено порядок використання зонного обліку електроенергії (двозвонові тарифи, дефиренційовані за періодами часу) та перелік засобів обліку, по яких ведеться зонний облік електроенергії. Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції помилково підтримує позицію позивача щодо неможливості впливати на рішення відповідача в частині встановлення засобів обліку диференційованих за періодами часу, оскільки перелік засобів обліку, по яких ведеться зонний облік електроенергії, зазначений в додатку №13 від 01.04.2015, свідчить про активну участь позивача в частині первинного програмування електронних багатофункціональних засобів обліку відповідача. Також, відповідач не погоджується із тим, що фактично підставою для внесення змін до основного договору є листи-розяснення членів НКРЕКП (№11357/17.2/7-16 від 26.10.2016 та №10014/17.2.1/17 від 18.09.2017), які мають фактично інформативний характер, оскільки вони обмежують права споживачів електроенергії та не дають законних підстав, обґрунтованості та дійсної необхідності внесення змін до Договору. Отже, відповідно до вимог статті 652 Цивільного кодексу України, позивачем не було наведено жодних законних підстав необхідності зміни тарифних коефіцієнтів, а також доказів порушення відповідачем будь-яких умов договору, а тим більше істотних.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного ПАТ «Полтаваобленерго» в особі ОСОБА_4 філії на рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 по справі №917/732/18. Позивачу встановлено строк до 25.01.2019 для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному ст.263 Господарського процесуального кодексу України, з наданням доказів надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу. Призначено апеляційну скаргу до розгляду на 12.02.2019 о 10:00.

22.01.2019 позивач, ОСОБА_4 філія Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на тому, що рішення господарського суду Полтавської області прийнято у відповідності до чинного законодавства, є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, свою позицію по справі позивач обґрунтовує тим, що на момент укладення договору про постачання електричної енергії №833 від 20.01.2011 для обрахування електричної енергії використаної в житлових будинках для технічних цілей були встановлені традиційні засоби обліку і використання будь-яких інших засобів в майбутньому не обговорювалося. Відтак, при плановій заміні засобів обліку, споживачем за власним рішенням були придбані та встановлені засоби обліку диференційовані за періодами часу. Первинне програмування засобів обліку може виконуватись як електропередавальною організацією, так і іншою і місце її проведення, на думку постачальника, не є доказом яке саме підприємство виконувало первинну параметризацію зонних засобів обліку, а, отже, не може слугувати доказом про надання згоди на їх встановлення. Крім того, позивач зазнає, що відповідач неправомірно намагається довести застосування тарифів для населення та тарифних коефіцієнтів для них, оскільки розрахунки за спожиту електроенергію на технічні цілі не можуть проводитись за тарифами, диференційованими за періодами часу, із застосуванням тарифних коефіцієнтів відповідно до Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ №498 від 23.04.2012. В даному випадку виконання договору із застосованими тарифними коефіцієнтами для населення (додаток №13 в редакції від 01.04.2015) порушило співвідношення інтересів осіб і позбавило позивача коштів, на які він розраховував.

26.02.2019 в судове засідання режимі відеоконференції на зв'язок вийшла представник позивача ОСОБА_8 Однак, вказаний представник не є адвокатом і в силу підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України не вправі представляти в апеляційному суді інтереси позивача у даній справі, оскільки позивач не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування і даний спір згідно з положеннями ч.5 ст. 12 ГПК України не відноситься до малозначних справ.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши матеріали справи та виходячи з приписів зазначеної процесуальної норми, колегія суддів апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку за наявними в ній матеріалами та за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно Статуту ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4 діяльнісь підприємства спрямована на утримання і обслуговування житлового фонду, який знаходиться у комунальній власності Горішньоплавнінської міської ради Полтавської області; забезпечення збереження і правильної експлуатації житлового фонду, який знаходиться у власності Горішньоплавнінської міської ради Полтавської області( а.с.58-59).

Отже, відповідач є комунальним підприємством, яке обслуговує житловий фонд, що належить територіальній громаді міста Горишні Плавні.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2011 між ОСОБА_4 філією ПАТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_3 житлово-експлуатаційним підприємством №4 укладено договір №833 про постачання електричної енергії, згідно з яким відповідач зобов'язався постачати електричну енергію, яка споживається населенням житлових будинків, а позивач, в свою чергу, прийняти та оплатити вартість спожитої електричної енергії.

Відповідно до умов договору та положень «Правил користування електричною енергією», затверджених Постановою №28 від 31.07.1996, постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За умовами договору, на підставі відомостей про фактичні покази розрахункових приладів обліку електроенергії, позивачем здійснюється розрахунок фактично використаної електроенергії у розрахунковому періоді, оформлюється акт про обсяги спожитої електричної енергії та рахунок за використану у розрахунковому періоді.

У розділі 9 договору сторони визначили, що усі зміни та доповнення до договору повинні оформлюватися письмово. Спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

В січні 2011 року, тобто на момент укладення договору, у багатоквартирних будинках споживачем використовувалися традиційні засоби обліку, однозонні, не диференційовані за періодами часу.

У 2015 році, за рахунок міського бюджету всі житлові багатоповерхові будинки, які обслуговує КЖЕП №4, були обладнанні приладами зонного обліку електроенергії, яка витрачається в багатоквартирних будинках на роботу ліфтів та освітлення дворів, східців і номерних знаків.

При плановій заміні засобів обліку у житлових будинках, які обслуговує КЖЕП №4, з традиційних на диференційовані за періодами часу, ОСОБА_4 філією ПАТ «Полтаваобленерго» було застосовано тарифні коефіцієнти відповідно до постанови НКРЕКП №498 від 23.04.2012, коефіцієнти тарифу для населення: денний - 1,0, нічний - 0,7. Дані коефіцієнти було відображено у додатку №13 в редакції від 12.12.2013 до договору про постачання електричної енергії (а.с. 12).

В додатку №13 в редакції від 01.04.2015 сторони відобразили зміни тарифних коефіцієнтів для населення: денний - 1,0, нічний - 0,5, які були внесені постановою НКРЕКП №221 від 26.02.2015 (а.с. 14).

Додатки до основного договору в редакціях від 12.12.2013 та 01.04.2015 були підписані представниками обох сторін без зауважень.

Позивач в позові, як на підставу для зміни умов договору зазначає, що на його адресу надійшли листи НКРЕКП №11357/17.2/7-16 від 26.10.2016 та №10014/17.2.1/7.17 від 18.09.2017, якими надано розяснення щодо застосування тарифів на електроенергію, диференційованих за періодами часу (двозонних, тризонних), для ОСББ, ЖЕО, садових товариств та ін.

Так, з наведених розясненнях зазначено, що відповідно до пункту 2.3 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №498 від 23.04.2012, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2012 за №599/20912 (далі - Порядок), за наявності окремого обліку споживання електроенергії за періодами часу розрахунки проводяться за відповідними тарифами для населення та тарифними коефіцієнтами.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1. Порядку, до категорії населення належать фізичні особи (громадяни), які споживають електричну енергію для власних побутових потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; для освітлення особистих гаражів та боксів.

Таким чином, розрахунки споживачів електричної енергії, які підпадають під визначення категорії населення, і у разі наявності окремого обліку споживання електроенергії за періодами часу, проводяться за відповідними тарифами та тарифними коефіцієнтами відповідно до Порядку.

Але постачання електричної енергії в багатоквартирному будинку, далі вказує позивач, здійснюється не тільки для забезпечення електроенергією мешканців квартир для власних побутових потреб, а і для електрозабезпечення технічних цілей (робота ліфтів, насосів) та освітлення дворів, східців і номерних знаків багатоквартирного житлового будинку. Отже, до комунально-побутових потреб населення належать індивідуальні витрати електроенергії на побутове освітлення, опалення, приготування їжі, роботу електричних побутових приладів (пральних машин, холодильників тощо), приватної компютерної та оргтехніки, санітарно-гігієнічні та культурні потреби - не повязані з отриманням доходів, а також споживання електричної енергії безпосередньо населенням в окремих житлових будинках, квартирах, гаражах та боксах для особистих автомобілів тощо, та на задоволення безпосередньо потреб в комфортному користуванні житловим фондом.

Відповідно до Примітки до Тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню, затверджених постановою НКРЕ №220 від 26.02.2016: електрична енергія, яка витрачається в багатоквартирних будинках та гуртожитках на технічні цілі (роботу ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв, що належать власникам квартир багатоквартирного будинку на праві спільної власності та освітлення дворів, східців і номерних знаків, відпускається за тарифом 140 коп. за 1кВт*год (без ПДВ).

Одночасно з цим, відповідно до пункту 1 постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» енергопостачальні компанії, які визначають роздрібні тарифи на електричну енергію для споживачів згідно з Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, для розрахунків із споживачами І та II класів напруги формують тарифи, диференційовані за періодами часу, виходячи із рівня роздрібних тарифів на електричну енергію, встановлених для відповідних класів споживачів.

Після отримання розяснень, наведених у вищевказаних листах НКРЕ, позивач ОСОБА_4 філія ПАТ «Полтаваобленерго» звернувся до споживача з листами (№13-10-05/566 від 14.03.2017, №13-10-02/694 від 04.04.2017, №13-10-02/901 від 24.05.2017, №13-10-05/1316 від 03.08.2017 та №13-10-02/726 від 14.05.2018) з доданими до них додатковою угодою, щодо коригування та внесення змін до договору про постачання електричної енергії та додатком №13 в редакції постачальника.

При цьому, позивач зазначає, що КЖЕП № 4 відноситься до споживачів 2 класу напруги, у них наявний окремий облік споживання за періодами часу, отже даний споживач має право розраховуватися за електричну енергію за роздрібним тарифом на електроенергію, встановленим для відповідного класу споживачів, із застосуванням відповідних тарифних коефіцієнтів, встановлених постановою НКРЕ №1241 від 20.12.2001. Оскільки у позивача установлені засоби обліку диференційовані за періодами часу, він повинен укласти додаткову угоду про застосування тарифів згідно постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001 (з урахуванням коефіцієнтів).

В свою чергу, відповідач, у своїх відповідях на листи позивача з пропозицією про підписання додаткової угоди до основного договору №833 відмовився.

Відмова відповідача від укладання додаткової угоди до основного договору про постачання електроенергії стала причиною звернення підприємства позивача до господарського суду Полтавської області, на думку якого позиція відповідача є такою, що порушує законні права та інтереси позивача, оскільки виконання договору з застосованими тарифними коефіцієнтами для населення (додаток №13 в редакції від 01.04.2015) порушило співвідношення інтересів осіб і позбавило позивача коштів, на які він розраховував. Так, споживачем за спожиту електроенергію за період з 01.03.2017 по 01.06.2018 сплачено 1 130 773,72 грн, згідно діючих умов договору, в той час, як за вказаний період, за підрахунками позивача, за вказаний період постачальником недоотримано коштів на суму 372 415,01 грн.

Господарський суд Полтавської області, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, в обґрунтування рішення зазначив, що закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Суд першої інстанції прийняв до уваги, що відповідач, КЖЕП №4 відноситься до споживачів 2 класу напруги, у них наявний окремий облік споживання за періодами часу, отже даний споживач має право розраховуватися за електричну енергію за роздрібним тарифом на електроенергію, встановленим для відповідного класу споживачів, із застосуванням відповідних тарифних коефіцієнтів, встановлених постановою НКРЕ №1241 від 20.12.2001, які застосовуються у тому числі до тарифів на електричну енергію, що відпускається для: технічних цілей (роботу ліфтів, насосів та замково-переговоринх пристроїв, що належать власникам квартир багатоповерхового будинку на праві спільної власності) та освітлення дворів, східців і номерних знаків. Оскільки у відповідача установлені засоби обліку диференційовані за періодами часу, на думку суду, він повинен укласти додаткову угоду про застосування тарифних коефіцієнтів згідно постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001. Отже, суд першої інстанції, при задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про наявність всіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, необхідних для внесення змін до спірного договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судова колегія приймає до уваги, що позивач пропонує внести зміни до додаткової угоди №13 до спірного договору, встановивши нові тарифні коефіцієнти диференційовані за періодами часу, а саме нічний 0.35 та денний 1,8.

Вказані зміни мають врегулювати правовідносини сторін з 01.03.2017 по 06.07.2017, тобто за період , який вже сплинув.

Відповідач не погоджується із вказаними змінами.

Слід також прийняти до уваги, що сторони у вказаний період своїх правовідносин керувалися «Порядком використання зонного обліку електроенергії (двозонні тарифи, диференційовані за періодами часу)» у редакції від 15.04.2015( додаток № 13 до договору, тобто питання розміру тарифних коефіцієнтів було сторонами врегульовано( а.с.14).

Сторони виконали належним чином свої договірні зобовязання за цей період.

Крім того, рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.11.2017 у справі № 917/999/17 розглянуто позовні вимоги ПАТ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4 та вирішено спір про внесення змін до договору № 833 від 20.01.2011.Вказаним рішенням, яке набрало законної сили відмовлено позивачу у застосуванні нових тарифних коефіцієнтів, а саме : нічний - 03,5 , денний 1, 8 замість коефіцієнтів встановлених сторонами у додатку №13 в редакції 01.04.2015, тобто : нічний 0,5 , денний 1,0.

За таких обставин, відсутні правові підстави вносити запропоновані позивачем зміни за вказаний період часу.

Позивач також наполягає на внесенні змін у додаткову угоду №13 договору на постачання електроенергії № 833, встановивши нові тарифні коефіцієнт: 0.35 нічний і 1.35 денний , починаючи 07.07.2017 року. Позов у цій справі подано 19.06.2018.

Тарифні коефіцієнти: 0,35 нічний та 1,35 денний встановлені постановою НКРЕ №763 від 13.06.2017р.

Отже, позивач також бажає змінити правовідносини із відповідачем у період, який вже сплинув.

Разом із тим, якщо договір змінюється у судовому порядку, зобовязання змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили. Сторони не вправі вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено законом або договором.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина 4 цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Однак, господарський суд належним чином не встановив обставин, які свідчать про наявність усіх чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, для зміни спірного договору та, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (відповідач). При цьому, судом не було спростовано доводи КЖЕП щодо відсутності одночасної наявності чотирьох передумов, необхідних для застосування ч. 2 ст. 652 ЦК України до спірних правовідносин з огляду на наступне.

Підставою для внесення зазначених змін до договору, стала постанова НКРЕ №1241 від 20.12.2001 зі змінами та доповненнями (№37 від 22.01.2015), пунктом 1 якої встановлено, що енергопостачальні компанії, які визначають роздрібні тарифи на електричну енергію для споживачів згідно з Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, для розрахунків із споживачами І та II класів напруги формують тарифи, диференційовані за періодами часу, виходячи із рівня роздрібних тарифів на електричну енергію, встановлених для відповідних класів споживачів.

Проте, на момент звернення позивача до господарського суду Полтавської області із позовною заявою по справі №917/732/18 про внесення змін до договору №833 від 20.01.2011, тобто 19.06.2018, постанова НКРЕ №1241 від 20.12.2001 набула змін відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України №763 від 13.06.2017. Отже, зміни, внесені в зазначену постанову 22.01.2015 на момент подання позову були такими, що втратили чинність.

Таким чином, позивач не довів правомірності застосування постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001 в редакції від 22.01.2015, в якості підстави для коригування тарифних коефіціентів на електроенергію, за наявності змін внесених до тієї ж постанови НКРЕ від 13.06.2017.

По-друге, другий пункт додаткової угоди №13 до основного договору на постачання електроенергії, в редакції наданої позивачем, містить посилання на постанову НКРЕ №763 від 13.06.2017 «Про внесення змін до постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001», на підставі якої просить змінити з 07.07.2017 тарифні коефіцієнти: нічний - 0,35; денний - 1,35. З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постанова НКРЕ №1241 від 20.12.2001 (зі змінами та доповненнями) не регламентує порядок формування диференційованих тарифів за періодами часу для населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та обєднане шляхом створення юридичної особи, та не містить заборону використання диференційованих тарифів за періодами часу для електричної енергії , яка використовується на технічні цілі.

В даному випадку, споживачами електричної енергії, що витрачається на технічні цілі, є саме населення, яке розраховується з ліцензіатом за загальним розрахунковим засобом обліку створення юридичної особи (КЖЕП №4), тому відпуск електроенергії проводить за тарифами для населення згідно п. 2.1.1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ №498 від 23.04.2012 та діючого договору.

В структурі тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (по кожному будинку окремо) відповідно до рішення виконавчого комітету №396 від 17.06.2016, електроенергія, яка витрачається в багатоквартирних будинках на роботу ліфтів, освітлення дворів, східців і номерних знаків, сплачується мешканцями згідно фактичного споживання на підставі будинкових приладів обліку (а.с. 112).

Отже, вартість електроенергії, спожитої на технічні цілі житлових будинків враховується в тарифі на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та сплачується саме населенням.

Крім того, слід зазначити, що 24.06.2018 набрала чинності постанова НКРЕ №347 від 22.03.2018 «Про внесення змін до постанови НКРЕ №1241 від 20.12.2001», відповідно до якої встановлено, що споживачі електричної енергії (крім населення, юридичних осіб, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечок із зібраних модулів, гуртожитків, оздоровчих таборів будинків відпочинку, санаторіїв, пансіонатів, готелів тощо) в частині задоволення власних побутових потреб внутрішньо переміщених осіб; електричної енергії, яка витрачається в багатоквартирних будинках та гуртожитках на технічні цілі (роботу ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв, що належать власникам квартир багатоквартирного будинку на праві спільної власності) та освітлення дворів, східців і номерних знаків; електричної енергії, яка витрачається в дачних та дачно-будівельних кооперативах, садових товариствах, гаражно-будівельних кооперативах на технічні цілі (роботу насосів) та освітлення території; електричної енергії, яка спожита для власних потреб дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія»; електричної енергії, яка спожита на комунально-побутові потреби релігійних організацій) за умови наявності окремого обліку споживання електричної енергії за періодами часу можуть здійснювати розрахунок за спожиту електричну енергію за тарифами, диференційованими за періодами часу.

Таким чином, внесені зміни чітко визначили категорію споживачів електричної енергії , які можуть здійснювати розрахунок за спожиту енергію за двозонними тарифами, диференційованими за періодами часу. До зазначеної категорії споживачів належить і КЖЕП №4.

Відповідно до пункту 2 статті 14 Цивільного кодексу України, якою врегульовано питання виконання цивільних обовязків, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим.

Таким чином, з огляду на викладене, позивачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не доведено наявності третьої та четвертої умови для внесення змін до спірного договору, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Висновки господарського суду Полтавської області щодо наявності всіх чотирьох умов частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України апеляційний господарський суд вважає помилковими, такими, що зроблені з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права.

Статтею 74 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проте, рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ч.1 ст. 275, п.1 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 житлово-експлуатаційного підприємства №4 задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 у справі №917/732/18 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.03.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.В. Стойка