номер провадження справи 28/137/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 Справа № 908/2775/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення коштів

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 17.08.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 56 від 01.01.2019.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області 22.12.2018 звернулося ДП "НАЕК" "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" з позовом до публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 175.342,33 грн., які складаються з: 167.786,57 грн. основного боргу, 6.976,56 грн. пені та 579,20 грн. 3% річних.

Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором від 01.01.2013 № 12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги в вересні 2018 в розмірі 167.786,57 грн. Позивач, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства нарахував до стягнення пеню та 3% річних.

Разом з позовною заявою позивачем на підставі ст. 171 ГПК України заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову складає 175.342,33 грн., що підпадає під визначення категорії справи, як малозначна.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2018 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/137/18. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23.01.2019. Відповідачу суд запропонував надати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (за наявності). В судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.02.2019. Про дачу та час судового засідання сторони повідомленні належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи.

15.01.2019 позивачем, у відповідності до ст. 46 ГПК України, подана заява №28-23/339 від 08.01.2019 про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 167.786,57 грн., пеню в розмірі 14.119,23 грн., 3% річних у розмірі 1.172,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2.349,01 грн. (загальна сума позовних вимог складає 185.427,01 грн.). Заява позивача відповідає положенням ст. 46 ГПК України, по суті є заявою про збільшення позовних вимог, а тому прийнята судом до розгляду. З урахуванням зазначеного розгляду підлягають вимоги про стягнення з відповідача 185.427,01 грн., які складаються з: 167.786,57 грн. заборгованості, 14.119,23 грн. пені, 1.172,20 грн. 3% річних та 2.349,01 грн. інфляційних втрат.

Також 15.01.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов №33-33/522 від 15.01.2019 відповідно до якого відповідач заперечує проти нарахування пені у розмірі 26,06 грн. Також відповідач зазначив, що неможливість виконання зобовязань за договором про спільне використання технологічних мереж від 01.01.2013 №12-7 відбувається не з вини ПАТ "Запоріжжяобленерго", оскільки відповідач не може вплинути, ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, та фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП, внаслідок прийняття яких стала надкритична неплатоспроможність та фінансова нестабільність відповідача. Зазначав, що на цей час відповідач знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості виконати рішення суду, у зв'язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, арештом всіх поточних рахунків, наявної багатомільйонної заборгованості по заробітній платі, податкового боргу, та має всі наявні підстави для звернення до суду з заявою про розстрочку виконання рішення суду. З урахуванням викладених обставин у відзиві просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 26,06 грн., зменшити розмір пені до 1.000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду в частині сплати боргу, пені, 3% річних, а також судового збору на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

21.01.2019 від відповідача надійшли заперечення №33-33/746 від 21.01.2019 на заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, в частині стягнення пені у розмірі 52,74 грн., зменшити розмір пені до 1.000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду в частині сплати боргу, пені, 3% річних, а також судового збору на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у звязку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2019 надав відповідь на відзив №28-23/2331 від 31.01.2019, в якому зазначав, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Зазначав, що ні договором, ні нормами діючого законодавства України не передбачені підстави для звільнення від відповідальності. Суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 6.976,56 грн. та 14.119,20 грн. розраховані станом на 11.12.2018 та станом на 23.01.2019, відповідно не є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, які завдані в звязку з невиконанням відповідачем зобовязання за договором №12-7, за яким рахунок за вересень 2018 року №688 від 30.09.2018 на суму 167.786,57 грн. не оплачений до теперішнього часу. Також заперечив проти розстрочення виконання рішення суду в даній справі на 12 місяців, оскільки розстрочення продовжить період відновлення порушеного права позивача і призведе до довготривалого невиконання рішення суду та порушення права на справедливий судовий розгляд. Звертав увагу суду, що відповідач включений до "Переліку обєктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році", затвердженого розпорядженням КМУ №358-р від 10.05.20148, що згідно з пунктом 2 частини 1 статі 34 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для зупинення відповідного виконавчого провадження та зупинення вчинення виконавчих дій. Зауважив, що ні висновок судового експерта ОСОБА_3, ні заяви про припинення зобовязання зарахування, що надані відповідачем, не стосуються предмета позову. Також представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням їх збільшення, просив позов задовольнити. Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 217, 230, 232 ГК України.

Відповідач заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суду не надав. Підтримав заперечення, що викладені у відзиві на позов та запереченнях на заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 25.02.2019 суд визнав наявні документи достатніми для обєктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом пяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (власник мереж, позивач у справі) та відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", назва якого на виконання вимог пункту 5 розділу XVI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про акціонерні товариства" була змінена на публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (користувач, відповідач у справі) уклали договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, яким відповідач забезпечує передачу електричної енергії, а відповідач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Одним з обов'язків відповідача є обов'язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 години останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з "Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 4.1 та п. 7.1 договору).

Пунктом 7.3 договору встановлено, що за підсумками розрахункового періоду позивач у термін до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє відповідачу рахунок. Сума платежу визначається за "Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від відповідача. Разом з рахунком позивач направляє відповідачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника Акта прийому-здачі наданих послуг.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Позивачем рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Договір №12-7 набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013 та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд (пп. 11.5 п. 11 договору №12-7).

Як свідчать матеріали справи до договору №12-7 були укладені додаткові угоди №1 від 01.10.2013, №2 від 01.01.2014, №3 від 01.11.2014 з протоколом розбіжностей, №4 від 01.10.2015 з протоколом розбіжностей, №5 від 01.11.2015, №6 від 01.11.2016, №7 від 06.02.2017 з протоколом розбіжностей, №8 від 01.03.2017, №9 від 01.12.2017, якими, в тому числі, були внесені зміни щодо місцезнаходження, банківських реквізитів і найменування його сторін, а також викладені в новій редакції його Додатки: №2 "Перелік точок приєднання електроустановок Користувача (відповідача) та Субспоживачів до технологічних електричних мереж власника мереж (позивача)"; №3 "Розрахунок кількості умовних одиниць технологічних електричних мереж"; №4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж"; №7 "Розрахунок втрат електричної енергії в технологічних мережах власника мереж (Позивача)".

На виконання умов договору позивач 04.10.2018 листом №75-62/22012 направив відповідачу ОСОБА_4 прийому-здачі послуг за вересень 2018 року №9-8 від 30.09.2018 на суму 167.786,57 грн. та рахунок №688 від 30.09.2018 на вказану в акті суму. Зазначені документи отримані відповідачем 09.10.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення номер: 188.

Листом №75-62/24605 від 02.11.2018 відповідач повернув позивачу підписаний зі свого боку Акт прийому-здачі наданих послуг за вересень 2018 року.

Враховуючи умови договору останнім днем оплати рахунку №688 від 30.09.2018 є 30 жовтня 2018 року.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про спільне використання технологічних мереж №12-7 від 01.01.2013 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 167.786,57 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати послуги з використання електричних мереж у квітні 2018 року на суму 167.786,57 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 167.786,57 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач, враховуючи положення п. 9.2.1 договору, просив стягнути 14.119,23 грн. пені за період прострочення з 31.10.2018 по 23.01.2019.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 9.2.1 договору встановлено, що за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1 договору №12-7, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Згідно з положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, через наявність математичних помилок при округлені сум. Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума пені за вказаний позивачем період прострочення, яка підлягає задоволенню складає 14.066,49 грн. (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство"), в решті вимог про стягнення пені в розмірі 52,74 грн. суд відмовляє, оскільки заявлені безпідставно.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1.172,20 грн. за період прострочення з 31.10.2018 по 23.01.2019 та інфляційні втрати в розмірі 2.349,01 грн. за період прострочення листопад 2018.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 1.172,20 грн. 3% річних за період прострочення з 31.10.2018 по 23.01.2019 та інфляційних втрат в розмірі 2.349,01 грн. за період прострочення листопад 2018, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Доказів виконання зобовязань у визначений умовами договору строк, відповідач суду не надав. Будь-яких доказів про неналежне виконання позивачем зобовязань за договором №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.2013 та відсутність у відповідача правових підстав для оплати наданих послуг за вересень 2018 року суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені до 1.000,00 грн. виходячи з наступного:

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України закріплено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення закріплено ст.233 Господарського кодексу України.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Суд зазначає, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для зменшення пені в розумінні ст. ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому відповідач в порушення ст. ст. 74, 77 ГПК України, не надав належних доказів в підтвердження своїх доводів, не надав документів, які підтверджують тяжке фінансове становище, документально не підтвердив неприбутковість підприємства, не надав документального обґрунтування наявності тих виняткових обставин, які б могли бути підставою для зменшення пені до 1.000,00 грн. Долучені до матеріалів заяви копії довідок щодо наявності заборгованості по заробітній платі, кредиторської заборгованості, тощо, є внутрішніми документами ПАТ "Запоріжжяобленерго". Копія Фінансового звіту за 2017 рік не свідчить про неприбутковість підприємства. До того ж суд зауважує, що штрафну санкцію у вигляді пені не можна вважати надмірно великою.

Враховуючи викладене, суд оцінивши наведені відповідачем обставини та надані докази в обґрунтування необхідності зменшення пені, майнові інтереси обох сторін, а також те, що викладені відповідачем у своєму клопотанні обставини не спростовують факт наявності його вини у простроченні виконання грошового зобовязання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Щодо клопотання ПАТ "Запоріжжяобленерго" про прострочення виконання судового рішення на 12 місяців, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд також дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Положенням ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена судом за правилами ст. 86 ГПК України.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розстрочення виконання судового рішення по справі та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, зясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), а також враховуючи ненадання належних доказів критичного (скрутного) фінансового становища станом на момент прийняття рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність у нього виняткового випадку, тобто обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, як підстави для розстрочення виконання судового рішення по цій справі.

При цьому, судом враховано, що позивач і відповідач є субєктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобовязань з оплати отриманих послуг за договором може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

До того ж, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Відповідач не обґрунтував, яким чином він планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 12 місяців, з огляду на те, що його рахунки арештовані та, як вказує сам відповідач, він не може впливати ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, що фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП.

З підстав викладених вище, суд не вбачає підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. А саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2.780,61 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 526, 530, 611, 625, 629, 901 ЦК України, ст. ст. 193, 230-232 ГК України, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" про стягнення з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" основного боргу за договором №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.2013 у розмірі 167768,57 грн., 3% річних 1.172,20 грн., пені 14.119,23 грн., інфляційних втрат 2.349,01 грн., усього 185.427,01 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, місто Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964; п/р №1241 в ПАТ АБ "Укргазбанк") основний борг у розмірі 167786,57 грн. (сто шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 57 коп.), 3% річних у розмірі 1.172,20 грн. (одну тисячу сто сімдесят дві грн. 20 коп.), пеню у розмірі 14.119,23 грн. (чотирнадцять тисяч сто дев'ятнадцять грн. 23 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2.349,01 грн. (дві тисячі двісті сорок дев'ять грн. 01 коп.) та судовий збір у розмірі 2.780,61 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят грн. 61 коп.). Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 52,74 грн. (пятдесят дві грн. 74 коп.) відмовити.

4. Відмовити в задоволені клопотання ПАТ "Запоріжжяобленерго" про зменшення пені до 1.000,00 грн. та розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Федорова